СЕРІАЛ NETFLIX
Ми проїжджаємо повз дракона. Чому тут стільки драконів?
Мені почулося «дреґ-квін». Де вона ховається?
У цей час доби?
Це теж можливо.
Це Веґас, крихітко.
QE
QUEER EYE
Хто в нас цього разу?
Хлопці! Сьогодні ми познайомимося з Шоном.
-Ура! -Ура!
Ці королі не пали.
Тепер вони мають зустрітися один із одним у рукопашному бою!
І люди встають зі своїх сидінь і просто шаленіють.
ШОН
«Шон виступав на сцені по всьому світу.
Віднедавна він ставить «Турнір королів»
у готелі «Ескалібур».
Шон грав ролі Мерліна Мудрого
і короля Артура».
Останні 12 років
«Турнір королів» був моїм життям.
Зараз це найтриваліше шоу на Стріп.
І так багато людей кажуть,
що їдуть у Веґас заради нього.
Але через травму коліна
він був раптово змушений зав'язати з магією.
-Мене нудить. -Ні, не…
У мене не було фінального шоу.
У нас є чотири якості руху.
Сьогодні ми їх пройдемо.
«Тепер Шон працює викладачем акторської майстерності й ментором».
-Гарно. -Так.
«Так. Наступна еволюція.
Роками граючи кого-завгодно, крім самого себе,
Шон отримав роль свого життя — чоловіка й батька —
зі своєю новою дружиною Кейт і пасинком Бренданом.
До Кейт Шон вів кочовий спосіб життя,
ніжно називаючи себе блукачем».
То ми блукачі, бо їздимо з міста в місто?
Ні, ми блудники.
Ми блудники.
Коли мої друзі влаштовували свої життя й одружувались,
я їв заморожену піцу з дешевого магазину.
Я ніколи не думав, що буду татом. Не думав, що одружуся.
Я спеціаліст із виживання.
Я мандруватиму й навчатиму, як виживати.
Житиму в кемпінгах і заведу собаку.
Я думав, що хочу саме цього.
Але я зустрів Кейт.
І тепер бути татом і батьком —
це те, чим я хочу займатися в житті.
Думаю, Шон — один із найкращих татів, про яких може мріяти дитина.
Життя з ним — це пригода.
«Шон і його сім'я придбали будинок у чаклунки».
-Ого. -Ого.
Молодець.
Його збудувала Луна.
Тут була її школа чаклунства.
Дім має дуже містичну естетику.
Ясна річ, адже вона чаклунка.
«Будинок є дещо нетрадиційним…»
Це слово мене дуже зачіпає.
«…із готичними штрихами, що їх розгублений Шон називає
«шик Венздей, мінус шик».
Луна сказала: «Перероби його на свій смак».
Але це важко в плані фінансів, які треба десь дістати.
І в плані логістики це теж складно.
Я працюватиму стільки, скільки треба.
Візьму стільки шоу, скільки треба.
Я викладатимусь максимально,
щоб моя родина була забезпечена всім необхідним.
Я бачив, як Шон тиждень за тижнем працює по 16 годин на день,
повертається додому
а тоді, попри біль у колінах, щось лагодить у домі.
Просто такий він уже є.
«Відколи завершилась його кар'єра Мерліна,
Шон прагне знайти свою ідентичність поза сценою».
Йому бракує впевненості,
тому що все, з чого складалося його життя, закінчилося.
Він дуже соромиться своєї зовнішності.
І він відчуває, на кого перетворився.
Він застряг, тому що не завжди знає,
як це висловити.
«Сім'я хоче влаштувати Шону
урочистий вихід на пенсію із «Турніру королів».
Наприкінці тижня
вони планують запросити до себе друзів
і вшанувати Шона як чудового актора, яким він був,
і чудового ментора, яким він є».
-Ого. Це розкішна ідея. -Так!
«Покажемо Мерліну фокус-покус і помістимо його в сімейний фокус!»
Це найкраща заява місії на світі!
ДЕНЬ 1 QE
ІДЕМО ЗНАЙОМИТИСЯ З ЧАРІВНИКОМ!
Зараз ми спробуємо повернутися до нашої справжньої ходи.
Я хочу, щоб ви ходили й шукали красу.
Побудемо театралами.
-Я готовий. -Ідемо!
Ходімо!
У ці двері!
Усвідомте ваш індивідуальний мистецький центр.
Я дивився на тебе, тож це рахується,
бо я спостерігав, як ти працюєш.
Для мене це рахується. Я в захваті.
-Ідемо далі… -Погляньте на цього красеня!
-О боже! -Як справи?
Поглянь на нього, любий!
Привіт, я Карамо!
Я радий, що ми працюватимемо
з людиною на пенсії, старшого віку.
-О боже. Це дивовижно. -Як справи? Ти просто красень.
Йому 47.
Йому 40 скільки?
Йому не 47.
Отже, мені 43. Якщо це 47…
О дівчино, тоді ми прийшли якраз вчасно.
Хто головний?
-Ти головна. -Ти головна? Чудово.
З такими кучерями я без вагань довіряю тобі вести це заняття.
-Прекрасно. -Вау.
Ходімо звідси! Уперед!
Бувайте.
Думаю, я хочу веґаське татуювання.
Шон, у тебе є татуювання?
Так.
-Справді? -Так, є.
І яке саме?
Тут у мене койот.
Це про вміння виживати в природі.
У Північній Америці вони в цьому найкращі.
Ти виживанець?
-Так, у дикій природі. -Круто.
Колись я 45 днів прожив у Озарку.
-І 10 із них — за допомогою лише ножа. -Ого.
-Це тут. -Привіт, будинку!
-Дякую, що впускаєш! -Привіт.
Гаразд. Ні, будинок тут.
-Дякую. -Дякую, що впускаєш нас.
Я привів друзів.
-О боже! Привіт! -О Господи! Не може бути!
Привіт, любі!
-Сюрприз! -Привіт!
-Привіт. Я Карамо. -Привіт.
-Радий знайомству. Ти красуня. -Я така рада. О Боже.
Моя тітка казала:
«У кожних стосунках є квітка й садівник».
І Кейт нагадує мені прекрасну квітку.
-Я Джеремая. Як ти? -Привіт!
-Я Тан. Як справи? -Привіт. Я Брендан.
А її син Брендан такий милий.
У нього веснянки. І він схожий на молодого вченого.
-Ідемо. Я маю бачити ванну кімнату. -Так.
Північний хмільний мед.
-Що в цій baño? -Спрей із морською сіллю.
-Дуже приємний. -Пахне морем.
ТАН МОДА
О Боже.
Не знав, що є безглютенові «Орео». Це добре.
Спробую зняти ці фіранки.
-Прямо зараз? -Так.
Господи. Ой!
Ти чув, як я заверещав?
Яке щастя, що це не розбилось.
Отже, це костюм. Шик.
Що думаєш про чорні унітази?
Чесно, цей мені дуже подобається.
-Справді? -Він такий гарний.
-Ти не бачиш, що відбувається. -І це чудово.
О, крутяк.
Із цим я міг би жити в горах.
Якби «Феєрична п'ятірка» мусила жити в лісах,
Антоні випадково вбив би ведмідь.
Суп із молюсків.
І я думаю, бідний Тенні заснув би, і його просто з'їли б.
«Червоний ром».
А я б утік. Усім па-па.
Ні.
Джонатан протримався б у дикій природі найдовше.
Я побачив це на вікні, і я просто мусив це узяти.
Жартую. Скажіть відділу кадрів.
Отже, ви живете тут уже більше року?
Трохи більше року.
Де ви проводите час?
Зранку ми готуємо собі каву,
сідаємо тут і спілкуємося.
На вечерю Брендан піднімається сюди.
І ми їмо.
-Тут серце дому. -Так.
-Добре. -Гаразд.
-Подивимось на будуар. -Добре.
-Це наша кицька. -Привіт, ти хто?
Це Бейбі Ґьорлфейс.
Ясно. Привіт.
Я був у шоці, побачивши спальню кота,
бо, схоже, саме кіт там і живе.
-Ого. Ну, і стеля тут. -Я знаю. Правда ж?
Ваша ідея? Чи ви це успадкували?
Ні, ми це успадкували.
Ясно.
А тут у нас шафа.
І ще одна шафа ось там?
Так. Це ofrenda, підношення мертвим.
Що тут коїться?
Моя мама безконтрольно їла картопляні чипси «Лейс».
-Вони… -Слюнки течуть.
Це вона, а це Шонів батько, який нещодавно помер.
Отже, ми маємо знайти всьому цьому місце.
Ofrenda — чудова ідея.
Хто не хоче вшанувати своїх рідних прекрасним вівтарем?
Але ось ви лягаєте в ліжко.
Вам подобається спати поруч із цим?
Коли вони так близько?
-Треба знайти цьому місце. -Так.
-Я придумаю особливий спосіб їх вшанувати. -Так.
-Що в нас тут? -Це театральний зал.
Люблю театральні зали.
-Ого. -Ось наша сцена.
Обожнюю гарні костюми.
Обожнюю монтаж фільмів про моду.
Чекайте. Це перука?
Це схоже на диво.
Що тут відбувається?
У цій ванній кімнаті власниця хотіла зробити
атмосферу буддизму.
Це наша веґаська рулетка, бо це завжди рулетка.
-Одношаровий папір. -Так.
І декілька змивів.
Ти все змиваєш…
-Високі витрати. -Так.
Можна сказати, ви трохи паралізовані попередніми рішеннями.
-Так. -Ясно.
Маєш розкішний вигляд.
-Джеремає! -Джере!
Що там таке?
Я найзліша зведена сестра.
Такою красунею я ще не був.
Я не залишуся за бортом.
О, прекрасно сирено.
Я моряк, а ти така прекрас…
У мене такі великі цицьки! Так.
Я почуваюся, як Аріель.
Я почуваюся такою… морською.
Так, принц-красунчик прибув.
О, але він такий статний.
Можеш зняти капелюха?
-Звісно. Розпустити хвіст? -Я в захваті від…
Хочу побачити цей хвіст.
-Я хочу побачити все. -Добре. Ось волосся.
-Вау. -Ага.
Тут є твій улюблений засіб?
-Ось мій засіб для волосся. -О Боже.
Шон любить догляд за волоссям так само,
як Мерая любить Дженніфер Лопес.
-Так. -Отже, так.
Вони не знайомі одне з одним.
Ти колись носив довге волосся?
Для «Турніру королів» що довшим було волосся, то краще.
-Як почуваєшся зараз? -Не знаю.
Там є дивне місце без волосся.
-Так. -Тож це найхимерніше.
-Що ти про це думаєш? -Хвіст добре його прикриває.
-Так. -Я хотів би сказати: «Ні, усе гаразд».
Але я почуваюсь трохи невпевнено.
Зараз роблять просто чудові перуки,
якщо ми захочемо дослідити це питання, але ми не зобов'язані.
Я лише запропонував, щоб ти міг про це подумати.
Я повністю за, адже ти чарівник.
Я погоджуюсь із усім, що ти скажеш.
Зробімо це. Я готовий спробувати будь-що.
Волосся з вух я тобі вирву.
-Я кажу це відразу. -Гаразд.
Ти займався з ним виживальництвом?
Ходиш із ним у походи?
-Так. -Гаразд.
Ми ходимо в походи, фотографуємо в горах, гуляємо.
Він мені тепер повністю за батька.
Але іноді Шон забуває,
як багато він робить і як сильно його за це цінують.
Йому важко просити про допомогу.
Тож він із усім справляється самотужки.
-Він колись ставив себе на перше місце? -Ні.
-Ніколи. У найпрямішому сенсі цього слова.
Зрозуміло.
Boulangerie.
Це дуже порожній холодильник.
На жаль, ми обоє дуже зайняті.
Кейт вчиться на магістратурі.
Якщо вона чогось не приготує, ми їмо напівфабрикати,
закуски тощо. Усе таке.
Ми з Бренданом купуємо їжу з вікна.
Брендан із тих, хто…
-О, фастфуд для водіїв. -Так.
Він дуже вибагливий.
Я вмію готувати декілька страв, але погано.
-І особливо тому що… Привіт. -Привіт.
-Я вже маю… -Ми говорили про тебе.
О? Надіюся, щось хороше.
-Звісно. -Тільки.
Я іду на репетицію, тож бувайте.
Добре, люблю тебе. Побачимося.
Колись вона дуже любила пасту, але вже не може її їсти,
після того як у неї знайшли целіакію.
-Ще якісь протипоказання? -Діабет першого типу.
І діабет.
Тож я готую енчиладу
і кладу її на безглютенові й кукурудзяні тортильяс.
Ти про неї турбуєшся.
Як тільки можу.
-Привіт. -Я чекав можливості з тобою поговорити.
-З радістю. -Ми підемо?
-Ідіть. Я ще понишпорю. -Нишпорка.
-Ходімо. Я хочу туди. -З приємністю.
-Я радий із тобою поговорити. -А я — з тобою.
Я хочу, щоб ти сам мені сказав,
як ти думаєш, що я помітив?
Що я хочу, щоб люди навколо мене були в безпеці й любові.
-Розумієш? -Ти почувався так у дитинстві?
-Так. -Справді?
На щастя, небо благословило мене чудовими батьками.
-Знаєш, ніхто не ідеальний. -Так.
Але мої батьки дуже близькі до ідеалу.
Твої батьки ще живі?
Тільки мама. Тато помер місяці два тому.
-Співчуваю. Лише нещодавно. -Дякую.
Багато всього сталося за рік.
Так.
-Нова дружина. -Ага.
-Новий будинок. -Так.
Також помер тато.
Нове, нове, нове, нове, нове…
Як ти даєш із цим раду?
Я люблю бути собою.
Навіть Кейт знає. Якщо я роблюся метушливим і дратівливим,
вона каже: «Іди в похід. Перезавантажся».
Але зараз я потрібен мамі.
І я потрібен синові. І моїй дружині.
А ще моїм акторам.
Так.
А що потрібно тобі?
Піклуватися про дружину й сина.
Не можу знайти кращого застосування своєму життю,
ніж бути хорошим батьком і хорошим чоловіком.
Це завдяки моєму татові.
Коли я думаю про хорошого чоловіка,
він є взірцем, на якого я рівняюся.
Коли ти востаннє думав про свої потреби?
Я не можу сказати.
-Ага. -Я не зміг відповісти. Це страшно.
-Ось, де ти ховаєшся. -Слухай, у мене тут робота.
Я бачу.
Це клопітна робота. Нам треба поговорити. Іди геть.
-Добре. Іду. -Я маю зосередитися.
Я бачу багато костюмів.
Власне, ці численні костюми належать дружині.
Добре, тоді що це таке?
Що це?
-Це костюм, чи це для життя? -Це носиться на природі.
-Ага. -Це називається «капоте».
Якщо литиме як із відра,
він мене зігріватиме.
Хіба він не до біса кусючий?
Кажу тобі, він затишний. Добре.
Це запинається.
Усередині є кишені. Я можу наглухо його застібнути.
Розумієш?
Не знаю, що сказати.
А мені рідко бракне слів.
Ти любиш цей плащ?
Його функціональність.
Костюм Мерліна. Він у тебе є?
Ні. Можу показати фото.
-Можна подивитися? -Так, звісно.
О, це дуже сміливо. Гаразд.
Коли ти не на сцені, коли ти не на роботі,
що ти носиш?
-Я ношу джинси й футболки. -Гаразд.
І я маю декілька капелюхів цього фасону.
-Ясно. -Якщо ми кудись ідемо, треба нарядитися.
У мене є одяг із довгим рукавом.
Сорочки чи футболки?
Це щось на кшталт генлі.
-Ясно. -Так.
Буває, Кейт гарно вбереться,
і тоді я вдягаю гарну сорочку,
але все одно — я в джинсах, а вона поруч у сукні.
Ми ризикнемо, але ризик окупиться, обіцяю.
-Чудово. -Привіт, хлопці.
Про що говорите?
Він обожнює цей плащ.
Він вибудує все навколо цього п…
-Брендане, що ти про це думаєш? -Кажи чесно.
Він класний.
Дуже мило з твого боку.
-Думки? -Я хвилююся.
Готовий побачити, що з тобою зроблять.
-Просто… -Не кажи так!
-Чекай. -«Хвилююсь» — це воно.
Шон грав Мерліна 13 років.
І я відчуваю, що він трохи застряг у зовнішності цього персонажа.
А у своєму новому житті він і досі не з'ясував, хто він.
Мій план для Шона — дати йому новий вигляд.
У Шона невелика лисина, і він почувається невпевнено.
Вперше в історії Queer Eye
ми робитимемо перуку-систему.
І я дуже хвилююся.
Я хочу, щоб до кінця тижня Шон зрозумів:
він на першому місці.
Він заслуговує на турботу і щоб люди йому допомагали,
як і сам він усім допомагає.
Моя місія — з'ясувати, хто такий Шон насправді.
Більше не актор. Більше не шоумен. Шон у реальному житті.
У їхньому домі намішано багато всього,
але немає нічого, що виражало б їхню сутність.
Немає відчуття, що саме вони його власники.
Я хочу, щоб вони заходили у свій будинок і пишались ним.
Шефе!
-Як справи? -Радий бачити. Що там у тебе?
Є один хлопець, Шон,
і він має приготувати щось для своєї дружини.
Попри харчові протипоказання й обмеження Кейт,
вона любить пасту, але не може нею насолоджуватися.
Що ж підійде ідеально? Ньоккі.
Тож я думав про Gnocchi à la Parisienne.
Я хочу взяти батат, бо він має менший глікемічний індекс,
але як щодо безглютенового борошна?
Думаю, це чудова ідея,
бо якщо ти спробуєш зробити класичні ньоккі,
вони розлазитимуться.
-Точно. -Ґратинування з цим допоможе.
-Можна скористатися твоєю кухнею? -Без проблем.
-Чудово. -Звісно.
ДЕНЬ 2
QE
Я ХОЧУ, ЩОБ ХТОСЬ ПОБАЧИВ МЕНЕ СПРАВЖНЬОГО - МЕРЛІН
-Коли ти востаннє ходив по магазинах? -Не можу сказати.
-Після тебе. -Дякую.
-Так. -Гаразд.
Часто буває так, що ти хочеш вибратись на природу,
але ти завжди дуже зайнятий.
Я хочу спробувати створити для тебе багатогранний образ.
Це одне ціле.
Готовий спробувати?
-На сто відсотків. -Усі мої пропозиції?
Абсолютно.
Я хочу знайти для Шона одяг,
який відповідатиме життю, що ось-ось у нього почнеться.
Незалежно від того, у поході він чи на занятті,
вечеряє із дружиною чи проводить час із сином.
Ми хочемо надійний гардероб для всіх аспектів його життя.
Коли ти ходиш по крамниці,
про що ще ти думаєш, крім: «Мені потрібні джинси й футболка»?
Я не надто задоволений своїм тілом.
Я думаю, чи влізу в ту чи іншу річ.
Сподобаюсь я собі в дзеркалі чи ні?
І коли це «ні», наступна думка: «Я хочу додому. Я закінчив».
-Розумієш? -Так.
Я мав цей досвід достатньо разів, щоб уже знати:
є крихітний список речей, які мені підходять.
Якщо я приміряю щось поза ним, то ризикую вийти з примірочної з думкою:
«Я хочу додому».
Якщо ти маєш комплекси щодо твого тіла,
щодо твоєї зовнішності,
єдиний спосіб відчути себе краще —
це почати збирати речі, у яких ти почуваєшся самим собою.
Тобі буде приємніше у власній шкірі.
Проблема в тому, що ти грав так багато ролей,
що, мабуть, міг уже забути, як приємно бути просто самим собою.
А в тому, щоб бути собою, стільки радості.
Якби ти не був таким чудовим,
я цього не заохочував би.
Але ти чудовий, тож використаємо це.
Так, Шон, ти готовий?
-Готовий. -Вийдеш до мене?
Я почуваюся міцним.
-Так і є, але це цілісний образ. -Так.
Я хочу знати, що ти думаєш про цей образ.
Я зосереджений на своєму тілі,
на тісноті одягу, на тому, що тут я скутий.
-І я відчуваю, ніби… -Так.
Щойно я відчув цю скутість,
мені відразу захотілось сховатися.
Якщо ти дещо соромишся цієї зони,
ще один шар одягу її прикриє.
Якби сорочка була на розмір більшою, ти просто засяяв би.
-Звісно. -Ти ніколи б цього не соромився.
Так от… Але тепер я розумію, що це для тебе справді проблема.
Коли будемо у тебе вдома,
я подбаю, щоб усе було на розмір більше, і ти почуватимешся краще.
-Тобі зручно в цих джинсах? -Так.
Вони добре розтягуються, тож ти можеш носити їх у поході.
Ти можеш нахилятися, ставити намет,
готувати їжу — і почуватися зручно.
Звичайно.
Ти вже бачиш, до чого ми йдемо?
-Так. -Добре. Швидко перевдягнемося.
Добре.
-Я в захваті. -Ура!
-Обожнюю. -Що саме?
Я скажу найнуднішу річ у своєму житті.
Я почуваюся персонажем «Зоряних воєн».
Навіть не знаю, що це означає.
Взуття може бути простішим.
Джинси можуть бути простішими.
Я хотів, щоб ти мав куртку для випадків,
коли тобі треба трохи принарядитися.
Але для твоєї вечірки на честь виходу з шоу я підберу щось вишуканіше.
-Почуваєшся добре? -Чудово.
Я продовжу скуплятися для цього настрою.
Я веду Шона в «Брассері Бі» в «Сізерс Палас».
Мій брат прикрашав глазур'ю заморожені штруделі.
-О, те саме. -Так.
Шон хоче проводити більше часу на кухні.
Він намагається зрозуміти,
як може подбати про сім'ю.
Усе вже розкладене.
Але готова їжа, яку треба кинути в микрохвильовку,
нікуди не годиться.
Оскільки в Кейт целіакія і діабет першого типу,
нам треба зважати на цукор і продукти з глютеном.
-Але вона любить італійську кухню. -Так.
І французьку.
Тож, гадаю, я обрав правильну страву.
-Gnocchi à la Parisienne. -Гаразд.
Тобто ньоккі по-паризькі. Ньоккі — італійська їжа.
Замість картоплі ми візьмемо батат.
Традиційне борошно замінимо безглютеновим.
Але все буде доволі просто. Ти готовий забруднити руки?
Думаю, мені потрібна сітка для бороди.
Усе гаразд.
-Я запік батат. -Добре.
Я дав йому охолонути, оскільки ми додамо сюди яйце.
Я не хочу, щоб воно зварилося.
-Розбий туди одне яйце. -Гаразд.
Я трохи приправлю цю масу.
-Лише дрібка кошерної солі. -Добре.
-Тепер безглютенове борошно. -Так.
Я додаватиму потроху.
Повільно, щоб ти не був весь у борошні.
-Ось так. -Це буде дивовижно.
Ти робиш для неї щось дивовижне… І я…
-Я отримаю бонусні бали. -Ти робиш щось для себе.
Це потрібна нам консистенція.
Ось, чого ми прагнемо. Маленькі ідеальні пельмені.
Я люблю робити пальцем маленьку ямку ось тут
для майбутнього соусу,
щоб можна було його сюди налити.
Я бачив ньоккі всіх видів, форм і розмірів.
-Можливо, маленькі сердечка. -Ти романтик.
Заморожений шпинат.
Тут стільки води.
Отже, тобі потрібно зробити… Міцний паперовий рушник.
А тоді ти витиснеш усю воду.
-Я стисну один раз. -Добре.
Ви це знімаєте? Візьміть крупний план.
Біцепси, треба їх показати. Вони чудові.
Ідемо далі й наріжемо це гарненько.
Ідеально. Отже, ми зробимо дуже часниковий соус.
Ти сказав, жодного глютену, але про масло ти нічого не казав.
Можна хоч утричі більше.
Нарізаний часник.
-Ми кинемо його прямо сюди. -Добре.
А тоді додамо лимонної цедри.
На перший погляд, витискати треба так.
Але якщо тримати так, сік стече вниз,
а насіння залишиться всередині.
Ми використаємо два лимони.
Тепер я зменшу під цим вогонь.
І додам трохи петрушки.
Це для гарної, яскравої гостроти.
-Чудово. -Вона дрібно нарізана.
Візьмемо крапельку цього й змастимо блюдо.
Тепер викладемо все на блюдо.
Температура 200°C. Залишилося трохи зачекати.
Байдуже, молоко це чи глютен,
але багато людей впадають у крайнощі.
Дізнавшись про свої обмеження,
вони починають уникати цілого сегменту їжі.
Треба просто знайти замінники
і продукти, які вам підходять.
-Так. -Ходімо перевіримо.
Вони коричневі. Вони золотисті.
-Поглянь на це. -Ага.
-О, сир збоку став хрустким.
О Боже.
О Господи.
-Гаразд. -За тебе.
Це неймовірно.
Брендан теж це їстиме.
Справді?
Навіть зі шпинатом?
Ми не скажемо йому про шпинат, доки не закінчимо.
Поїхали.
О, він тримає дриль?
Так. Ми знайомі?
Вау.
-Сьогодні я мужик. -Гаразд.
Такий мужик.
-Я в захваті. -Привіт.
-Привіт! Приємно тебе бачити. -Як справи?
-Добре. Я радий бути тут. -Я теж.
-Звідки ви прийшли? -Ми готували ньоккі.
-Це було надзвичайно. Так смачно. -Принесли трохи?
-Ні. Ми все з'їли. -Як егоїстично.
-Це повністю моя провина. Так. -Неймовірно.
Сьогодні ми зробимо кухонний острів для вашого дому.
Перший предмет меблів у вашому будинку,
який ти зробив сам
і яким ти пишатимешся.
-Гаразд. -Як тобі таке?
Дивовижно.
Дуже тобі дякую.
Розважайся, хоч і не так, як зі мною.
Не те щоб ми змагалися!
Що ж, ходімо сюди.
-Я хочу, щоб ми обрали для тебе морилку. -Гаразд.
Ми спробуємо всі й вирішимо. Ось. Безпека в першу чергу.
-Для тебе. -Дякую.
-Можна випадкове запитання? -Так.
Не зовсім випадкове.
Чому в цьому будинку не так багато твоїх речей?
-Я… -Твого майна?
Починаючи від моїх 20 і до 30 з чимось років,
у мене був мінівен.
Він був мені як квартира.
-Так. -Я проводив там більшість часу.
У мене постійно змінювалися шоу, і я переїжджав у нове місце.
Тож у мене насправді… Я ніколи не мав багато речей.
І коли я заїхав у цей будинок,
я не мав жодних родинних речей, нічого такого, що можна було б вважати
цінним внеском.
Я хочу побачити, як ти зайдеш додому
і вперше справді відчуєш себе вдома, у своєму власному просторі.
-Згоден. -Адже ти нічого не успадкував.
І зараз я не бачу, щоб ви двоє були тут представлені.
-Так. -Тобто у вас є цей чудовий будинок.
Є ця чудова історія кохання.
Люди стільки говорять про те, що в нас насправді був
роман, як у казці.
І вони кажуть, що я обманом змусив Кейт за мене вийти.
Я кажу: «Гарний жарт».
-Так. -Це жарт.
Але це так дивовижно, це ніби: «Ущипніть мене».
Ти знаєш, що ти заслуговуєш життя, яке ти збудував, правда?
Розумієш, я хочу сказати…
Я такий приголомшений, що думаю: «Хіба хтось на це заслуговує?»
Відповідь — так.
Ти збудував це чудове життя, бо ти й сам чудовий.
Ти частина цього життя.
І я сподіваюсь, що ти, як у дзеркалі, бачитимеш свій відбиток у всьому
протягом цього досвіду.
Я дуже старатимусь.
Знаю, легше сказати, ніж зробити.
Але це хороший початок.
Яка морилка тобі подобається?
Думаю, ось ця.
Перемагає провінційна! Обожнюю її.
Почнемо збирати острів.
Я сподіваюсь, Шон почне більше розуміти свою цінність.
Сьогодні ми — вершина маскулінності.
-Правда? -Так.
Що він зрозуміє, що він дуже багато віддає,
що саме він створив це справді прекрасне життя,
і що він має бути його частиною.
-Вуаля! Поглянь! -Перемога!
-Що скажеш? -Це вже починає нагадувати острів.
-Мило, так? -Це дуже гарно.
-Гаразд. Добре. -Так.
Молодець.
ДЕНЬ 3
QE
ВІД ЕКСКАЛІБУРА ДО НАСТУПНОГО КАЛІБРУ
Ходімо.
Вітаю в Makeshift Union.
СТРИЖКИ Й ДОГЛЯД З 2016
-Це Леррі. Це Шон. -Привіт.
-Радий знайомству. -Так приємно.
Дякую, що дозволив прийти у твій розкішний заклад.
-Звичайно. -Гаразд, ходімо.
-Отже, я в передчутті змін. -Добре.
-Можна зняти капелюха? -Так.
Я хочу його зняти.
Твоя борода носить тебе. Але я не зголю її вщент.
-Ага. -Я не хотів лізти тобі в рота.
-Роби, що потрібно. -Мені дуже шкода.
Коли ми закінчимо, ніхто не впізнає тебе на вечірці.
-Забудь хлопця з хвостом. -Добре.
Це не ти.
-Так. -Це був Мерлін, розумієш?
-Так. -Ти не Мерлін. Ти Шон!
Уже не Мерлін.
-Ти не Мерлін. -Я не Мерлін!
Леррі займеться бородою. Самара — шиньйоном.
Я займуся кольором і стрижкою.
Командним зусиллям ми здійснимо для тебе це перевтілення.
Коли ти востаннє
дивився на себе в дзеркало і думав: «А я симпатичний»?
Я не дуже часто дивлюся в дзеркало.
І, відверто, думаю, я уникаю його свідомо.
Декілька років тому
ми ставили «Отелло», і я грав Яго.
Мені пофарбували волосся. Я мав непоганий вигляд.
Казали, я схожий на Діккенсового злодія,
який прийшов закрити сиротинець. Але…
Що ж, впустимо у твоє життя трохи енергії головного героя.
О Боже.
Хоча Мерлін і був важливою ерою для Шона,
думаю, це його наступна ера, і ця ера навіть краща.
Отже, Мерліне, дякую, але можеш залишатися в минулому.
Шон уже тут, і він готовий вийти під софіти на сцену свого життя.
Святі яйця.
Дороги назад немає, так?
Люди носять перуки й шиньйони
буквально тисячі років.
Тримай міцно, бо я буду тягнути.
Але вони таки стигматизовані.
Мені подобається, що останні роки
багато з чоловіків, яких ви бачите в Голлівуді,
носять шиньйони.
Так!
Це те саме, що й коротка синя перука Кайлі Дженнер,
а потім — довга й темна.
І якщо це робить тебе впевненішим, уперед.
Виражай себе.
Шоне, ми так чудово провели час.
-Ти готовий? -Готовий.
-Годі балачок. -Гаразд.
Ось новий і покращений Шон.
Ого. Неймовірно.
Зовсім інший, так?
О, я…
Я не можу повірити.
-Хочеш поглянути ближче? -Я такий…
Я…
Я маю значно молодший вигляд.
Неймовірно. Дякую тобі…
Хочеш доторкнутися?
Ні. Хочу тебе обійняти.
Його плечі випрямилися. Він схожий на впевненого короля.
Він більше не схожий на Мерліна.
Я вам такий вдячний.
Це була моя найкраща робота.
-Ти розкішний. -Я…
-І мені було з тобою так цікаво. -Привіт.
О Господи!
Ти жартуєш?
Якого біса?
О Боже!
-О Господи! -Привіт, Брендане. Як ти?
-Я скучив. Люблю тебе. -І я скучив.
Я не маю слів, я в нокауті. Як ти почуваєшся?
-Чудово. -Він красень, га?
-Так! -Хіба не дивовижно?
-Чуваче, це божевілля! -Так.
Так. Я думав, ти в них за спиною.
Я і не зрозумів.
-Це шиньйон? -Так.
-Годиться.
І не скажеш, що шиньйон.
-Ти молодець. Навіть не скажеш. -Це все Самара…
Самаро, молодець, дівчино.
Дякую за довіру.
-Дякую тобі. -І гарного тобі дня. Люблю тебе.
Це було так весело. Я тобі такий вдячний.
Погляньте на це. Приголомшливо.
Хіба це не гарно?
-Вау. -Так.
Так. Це моя церква.
-Готові до нашого духовного моменту? -Я абсолютно готовий.
Оце так вітер.
Гаразд.
Сорочка була гарною ідеєю, доки мої циці не випали.
Так.
Я виліз із зони комфорту, щоб відвезти Шона туди,
де комфортно йому.
Я хочу, щоб він прийняв, що просити про допомогу — нормально.
І я запросив Брендана,
щоб він мені допоміг донести цю думку до Шона.
Що ж, моліться за мене. Бо десь там причаївся вбивця.
Але він це любить, тому і я теж.
У мене є ніж. У мене є рюкзак.
Тож приступімо.
Я не займався скаутинґом чи чимось таким.
Тож природа й усе це мене обминули.
Я мало займався скаутинґом, бо мій батько брав мене в походи.
Він був першим, хто мене цьому навчив.
-О, гарно. -Так.
Я теж люблю це місце, бо тут відбуваються
мої улюблені розмови з Бренданом.
Так.
-Думаєте, тут можна розвести вогонь? -Так.
Як батько і як партнер,
я розумію, що відчуває Шон.
Він хоче, щоб усі знали, що він їх завжди підтримає.
Але люди люблять його не лише за його вчинки,
але й за те, як близько він їх до себе підпускає.
Ось так.
Тож якщо він хоче мати чудові стосунки з близькими…
Ти зробив вогонь!
…він має підпускати їх до себе.
Це і є справжній зв'язок.
Те, що ви є один у одного, це прекрасно.
Я взяв із собою Брендана, бо мав його почути,
але коли я піду, тобі буде потрібен відповідальний друг.
-І це він. -Я ним буду.
Я притягну тебе до відповідальності.
Ви будуєте стосунки як батько і син,
а також стосунки, щоб знати:
«Я можу довіряти тобі, ти — мені, ми є один в одного».
Що ти хотів би змінити?
З того, що я бачив, ти ніби думаєш:
«Якщо я можу впоратись із цим морально,
вони не повинні цим займатися».
Але цим ти змушуєш нас за тебе хвилюватися.
Ти ніколи не просиш про допомогу. Ти не думаєш про себе.
Я не хочу вас турбувати.
Але «Я не хочу вас турбувати» — це не рішення.
Так. Думаю, ти боїшся дозволити нам допомогти.
Мабуть, ти думаєш, що змушуєш нас до цього.
Або почуваєшся тягарем.
Ти не тягар.
І ніколи не будеш.
-Так. -Що ти про це думаєш?
Це нагадує мені про мого тата.
Він учив мене займатися всім самому.
Тож я не хочу його підвести.
Що більше ти на себе береш, то більше люди за тебе хвилюються,
і це повна протилежність твоєї мети.
Ти це зрозумів?
-Я це почув. -Ти почув?
Я це почув. Так. Бо весь час я думав,
що роблю їхнє життя легшим, беручи все на своїй плечі.
-Розумієш? -Так.
І тут він каже, що це не так, що я змушую їх хвилюватися…
-А це останнє, чого я хочу. -Так.
І ти маєш знати: справа не в тобі.
Справа в мені, бо я не хочу думати, ніби не можу чогось зробити.
Можна обговорити встановлення меж, наприклад:
«У мене болять коліна, допоможи мені».
Так.
І ти маєш почуватися комфортно, дозволивши нам тобі допомогти.
У тебе тут сидить чудовий хлопець.
Думаю, ти це вже знаєш.
-Мій дружка на весіллі. -Так.
-Ти надзвичайний. -Дякую.
Дякую, Карамо.
Люблю вас обох.
ДЕНЬ 4
QE
ЯК ДЕНЬ І НІЧ
Дякую Богу за Prime.
Саме вчасно.
Вони тут!
Ура!
-Чорт… -Чорт забирай!
Чуваче! Так!
О Боже! Ти ніби повернув час назад.
Гарно, правда ж?
Вау. А ця борода. Тепер тебе видно краще.
-Ми хочемо побачити дім. -Так…
-Так. -Глянемо, що він зробив.
О Боже… Добре.
Заходьте.
Вдихни цей запах.
О Господи…
-Нагору? -Нагору. Ага.
Боже мій.
-Я вражений. -Так відразу й не перетравиш.
Це перевершило будь-які мої очікуванні.
-Неймовірно. -Так.
Те саме.
-Неймовірно. -Добре.
Це ніби магія. Це ніби…
На початку тут не було стільки предметів меблів,
але тепер приміщення видається просторішим і більшим.
Є належна обідня зона, належна кухня,
і є індивідуальність.
Це неймовірно. Острів.
Поглянь на свій острів. І на себе.
-Це ти збудував. -Саме так.
Як тобі блакитний колір?
-Я в щирому захваті. -Добре.
А я тренувався казати будь-яку правду.
Сьогодні кажи, що тобі все подобається.
Я обожнюю цей балкон.
Я просто не маю слів.
-Вони обертаються. -Вони крутяться.
Заходь сюди.
-Боже мій. Це прекрасно. -Заходь.
Ти не завжди можеш вибратись на природу, тож природа буде тут.
Неймовірно.
О, це приголомшливо.
Це тато. Це мама. Це всі.
Досі у вашому просторі, але не надто близько до вас,
коли ви робите щось, чого ніхто не має бачити.
Це просто надзвичайно.
Більше жодного неба, що закручується.
-Гарно, правда? -Так.
-Мистецтво тепер на стінах. -Так.
-Ти тільки поглянь. -І це ти.
Так.
Заходь.
Ніби вдесятеро більше.
Лише трохи фарби, трохи поту і новий унітаз!
-Тепер ти бачитимеш. -Це новий унітаз.
-Це новий день. Так. -Неймовірно.
Так казала свята Селін Діон.
Тепер у тебе є прекрасне середовище.
І простір для, сподіваюсь, радості й доброти.
-Так. -Тож ласкаво прошу додому.
-Насолоджуйся.
-Сядеш, будь ласка? -Звичайно.
Ми підібрали так багато речей, які ти можеш носити.
І ми поєднали моду й функціональність.
Але сам я ніколи цього не обрав би.
-Саме так. -Я щоразу проходив би мимо.
-Я в захваті. -Добре.
Сьогодні ввечері ми попрощаємося з Мерліном,
ми йому вклонимося,
а тоді відправимо відпочивати.
А це можеш одягати, коли тобі захочеться шику.
Думаю, це буде дуже класний образ.
-І я дуже схвильований. -Якщо ти радий, то і я теж.
-Я в захопленні. -Добре.
Зробімо тебе ще щасливішим.
Готовий приміряти?
-Так. -Здивуємо їх?
-Авжеж. -Прекрасно.
Так, друзі, готові?
Показуй уже.
-Це вже той момент? -Так, той.
Це той момент.
-Вау! -Так, красунчику.
-Ого! -Ура!
-Які кольори. -Краса.
Любий, це нагадує мені Боба Росса в найкращому сенсі.
-Хіба не гарно? -Розкішно.
Так можна піти навіть на цю гору,
але це просто його щоденний одяг.
Він любить свою куртку, на якій купа всього.
Є куртка, що називається капоте. Це її сучасна версія.
-Контрастні кольори. -Гарно.
-Капоте… -Я в захваті!
Тан не підозрює, що дає мені речі,
від яких віє «Зоряними війнами».
«Зоряні війни», невже?
Це «Андор».
Так.
Я можу говорити про «Андор» вічно, але час іти. У нього вечірка.
Проведемо його на пенсію, любі.
Ходіть, обійміть нас.
-Ненавиджу слово «пенсія». -Так.
-Вечірка на честь нової ери. -Нова ера.
-Це гарно.
Ось, що я скажу.
Той інший хлопець був готовий до пенсії.
Цей молодий хлопець — ні.
-Ні… -Групові обійми?
-Так, будь ласка. -Ходіть сюди.
Бувай, Шоне.
-Бувай, Шоне! -Бувай!
-Люблю вас. -Бувай, любий!
Веселися. І ми тебе.
-Бувай, любий. -Який милий!
НОВИЙ ШОН
QE
ДРУГИЙ АКТ
-Готові побачити Шона? -Так!
-Зробімо це. -Так.
Тенні, стрибай.
Алле-оп!
Так.
-Спасибі тобі велике. -О Боже.
О, це так приємно.
-Леді, ви готові? -Так!
-Натискай уже. -Поїхали.
-Дивіться, Кейт у шоці! -Ми любимо Кейт.
Кейт прекрасна.
-О господи. -Обійми його.
-Привіт. -Кохана.
-Подобається? -Привіт. Так, я в захваті.
-Вона гладить його бороду. -О Боже.
Невже ти та сама люд… Ти маєш неймовірний вигляд.
Скажу чесно, об'єктивно це
одне з найяскравіших перевтілень, які я робив.
-Дивіться, як він змінився. -Найкраще.
Так. Ти ніби підійшов, зробив так…
і здув його.
Ми зробили це для тебе.
-Ти… Ви це зробили? -Так.
Трохи важко розгледіти,
але там наші ініціали, вирізані в серці.
-О. Це дуже мило. -Так.
-Це прекрасно. -Вітаю вдома.
Так.
-Усе добре, друже? -Так.
Це багато, правда?
У нас є ofrenda.
Ми в захваті.
Хочеш побачити одну з найцікавіших речей, які трапились цього тижня?
Так.
-Ти готова до цього? -Ага.
О Боже мій!
О! Вона грається його волоссям!
-Тільки не смикай. -Це перука-система.
-Справді? -Так.
Я… Ти маєш фантастичний вигляд.
Можна навіть битися.
Я взяв його в пустелю, там дув вітер,
і ця штука ані трохи не поворухнулася.
-Я вперше бачу його в костюмі. -Чудовий костюм.
Костюм Мерліна був такого самого відтінку синього.
-Коло замкнулося. -А отже…
Від костюма Мерліна до реального життя.
БРЕНДОН БРАТ ШОНА
Професорко Крітчфілд!
Вау!
-Маєш фантастичний вигляд. -Дякую.
Ти дивовижний.
Дякую.
Вау!
Це ньоккі з батату, і вони безглютенові.
-Цього я собі не уявляв. -О. Я теж.
Знаю. Це прекрасно.
-Дякую, брате. -Я не очікував. О Боже.
-Дякую, брате. -Маєш чудовий вигляд.
Спершу я хочу подякувати вам усім, що ви сюди прийшли.
Для мене ця вечірка — прощання з усім, що було раніше,
і початок нового розділу життя.
Ми говорили, що це буде вечірка на честь мого виходу на пенсію
із «Турніру королів».
І що це також буде вечірка на честь новосілля.
Але «Феєрична п'ятірка» сказала,
що це має бути вечірка на честь нової ери.
Дякую вам за те, що ви є частиною моєї нової ери.
Дякую.
Я пишаюся тобою і пишаюся за тебе.
І тато надзвичайно тобою пишався б.
Ти на це заслуговуєш.
Дякую.
Давайте всі вип'ємо за Шона.
-За Шона! -За Шона!
Молодці, хлопці.
-Він це заслужив. -Так.
ПОРАДИ ВІД ПʼЯТІРКИ
Відповідальний друг — це той,
хто стежить, щоб ти тримався правильного курсу.
Часом нам усім буває потрібна допомога.
Наприклад, я люблю шкідливу їжу.
Але в мене є відповідальний друг.
Відповідальний друг — це я.
Він дбає про те, щоб я не їв шкідливого.
-Дякую, Тенні! -Прошу.
Але ось що. Я не боюся шкідливої їжі, тому я це візьму.
Сучко.
Знайдіть собі відповідального друга.
До речі, я дуже хотів той пончик.
Якби нас п'ятьох кинули в дику природу, я протримався б довше за всіх.
Мураха? Не знаю.
Там немає кави. Немає спортзалу.
Думаю, ми дуже винахідлива банда. Ми щось придумали б.
Тан патологічно любить змагатися, тож, думаю, він мене здивував би.
Я не вижив би. Я би помер.
-Джеремая не вийшов би з готелю. -Я вмію висікати вогонь палицею і каменем.
А Карамо і Джонатан протримались би щонайбільше 12 годин.
Там немає паркану для моїх котів. Я так не можу.
Я помер. Мене доїдають ведмеді.
Не дивіться на зачіску. Я рішучий. Я вигадливий.
Я знаю, як зробити воду із сечі.
П'ять речей, які я взяв би в дику природу?
Ніж.
-Це була б книжка. -Музику Бейонсе як підтримку.
Намет для ґлемпінґу.
Душ.
Автономну плиту.
Туалетний папір.
Багато лосьйону й мила.
Неона. Лук і стріли, хоч я ніколи не стріляв з лука.
Кукурудзяні чипси.
Зубну нитку.
Зубну нитку, ніж. Думаю, ще я взяв би капелюха.
Можна ще одну річ?
І упаковку кислих желейок.
Переклад субтитрів: Сабіна Дадашева