- Din episoadele anterioare… - „Bună, tu!”
Evident, Evanesce.
Nu poți afla cine te-a sunat, mesajele dispar când le citești.
Preferata elitelor și a paranoicilor.
Presupun că ne vedem la vernisajul ăla afurisit, dle profesor.
Kate Galvin.
- Pleacă! - Kate e reținută.
În sacoul ăla arăți a chelner.
Ești un nimeni gol, fără viață proprie.
- Malcolm. Așa ne-a zis să-i spunem. - Era doar o studentă?
- Ce vrei? - Nadia avea dreptate.
Primul suspect e a doua victimă.
„Aflu eu curând ce-i cu tine.”
CINE ERA GUINEVERE BECK?
„Bună, Joe!”
În momente din astea mă tot întreb unde am greșit.
Voiam doar o vacanță
ca să-mi încep noua viață, bună,
onestă, pașnică, dar ai distrus asta.
Mi-ai violat adăpostul sigur
și ai scos la iveală ce încercam din greu sălasînurmă.
„Am dreptate? Articolele alea sunt despre tine?”
Evident, nu pot recunoaște. Haide!
Mă numesc Jonathan Moore.
MĂ NUMESC JONATHAN MOORE
„Haide, Joe! Spune-mi adevărul!”
Refuz să-ți hrănesc obsesia bolnavă și eronată.
Ar trebui să te caut, nu să-mi schimb încuietorile.
Dar trebuie să te țin afară din apartamentul și mintea mea.
„Mă ignori?
Mă jignești, Joe.
Ești acolo?”
Ești acolo?
Nu-mi lași de ales.
O să te ignor, obsedatule!
În Omul mulțimii a lui Poe,
povestitorul vede un străin într-o cafenea și devine obsedat de el.
Îl urmărește pe străzile Londrei. Face deducții.
Dar interesul lui rămâne ambiguu.
Ce credeți că spune povestea asta despre obsesie?
Se leagă de nevoia de a proteja.
Îl urmărește fiindcă vede…
- …că are un pumnal sub haine. - Corect, dar evident.
- Interesant. Altceva? - E despre dragoste.
- Sigur ai citit ce trebuie? - Genul de dragoste
pe care o ai pentru ceva ce nu o să înțelegi niciodată.
- E vorba despre obsesie. - Cine zice să se exclud?
Povestitorul vrea să comunice, să cunoască și să fie cunoscut, nu?
- De aia urmărește un străin. - Scuze, dar e despre profesorul Harding.
Să-mi trag una! A fost ucis.
Se crede că are legătură cu crima de la galeria lui Simon Soo.
O, nu!
Îl numesc „Ucigașul devorator de bogați”. Sună bine.
Degetul lui Malcolm Harding a ajuns la London Dispatch
cu un bilet care a clarificat că nu era răpire, ci crimă.
Ce să zic… La dracu'!
N-ai păstrat degețelul lui Malcolm ca trofeu,
îl folosești ca să mă obligi să-ți fac jocul.
Asta e foarte, foarte rău.
„Acum ți-am captat atenția?”
TU
Bine, fraiere, te-ai făcut înțeles.
Mi-am anulat ora ca studenții să poată procesa șocul,
adică să bârfească despre devoratorul care-i vizează pe cei bogați.
Deci, da, mi-ai captat atenția.
Întrebarea e: „Ce vrei?”
CE VREI?
„Să recunoști că ești Joe Goldberg.”
Asta n-ai să vezi, dar nici nu pot să refuz să intru în joc.
Deci: „Nu sunt.
Dar, dacă aș fi, ce ai vrea de la mine?”
„În primul rând, de ce i-ai omorât pe oamenii ăia?”
Ar trebui menționat: mai am urechea lui Simon.
S-o trimit cu un bilet semnat «Jonathan Moore»?”
Și, iată, șantajul.
Bun. Spune cât mai puține posibil.
„Dacă aș fi făcut lucrurile alea,
ar fi fost doar pentru că nu aveam alte opțiuni.”
„Era pe viață și pe moarte.”
Cum o fi să deschizi cutia aia?
Cică degetul puțea atât de tare încât un copywriter a leșinat.
Așa se întâmplă când proprietarul unui ziar
are un fiu gură-spartă.
Ce ți-a mai zis taică-tu?
Toți se tem pentru ce ar mai putea primi în poștă.
Ucigașul i-a luat cercelul lui Simon Soo și cine știe ce.
Mai urmează să deschidă o cutie cu scula lui cu piercing.
Ce-i cu voi? A fost omorât. Era profesorul nostru.
- Cu care presupun că ea se culca. - Stai calm! Eu…
Vorbești măscări despre alt om ciopârțit în bucăți.
Joe, n-are rost. Ești groaznic.
Are nevoie să discute cu cineva, dar eu sunt ocupat cu tine.
Trei ore de la ultimul tău mesaj. Deja te-ai săturat să te joci cu mine?
Între timp, caut indicii oriunde pot.
Aceleași știri încontinuu până tegăsesc.
Îmi reamintesc că nu sunt singurul care te caută.
…pe care le frecventa împreună cu prietenii apropiați.
Presupun că poliția o întreabă pe Kate dacă Malcolm avea dușmani. Și Simon.
Și, că veni vorba,
după cum se poartă, are noroc dacă nu încep s-o suspecteze pe ea.
Nicio lacrimă. Și nici ceai nu le-a oferit.
Rahat!
Cum zic americanii? Vezi-ți de treaba ta!
Îmi pare rău. Veștile despre Malcolm…
Trebuie să fie un șoc.
Voiam să-ți prezint condoleanțe.
Nu te obosi! Să fii odihnit când vine poliția.
N-a făcut asta!
Ba a făcut-o.
Când l-ați văzut pe Malcolm Harding ultima dată?
Cam acum o săptămână.
Cred…
M-a adus acasă de la un club. Poate că v-a spus prietena lui.
La clubul acela era și Simon Soo, nu?
Și erați la vernisajul lui în noaptea când a fost ucis.
Ce le-a mai zis Kate, ce cereale îmi plac?
Corect.
V-ați integrat rapid în acest cerc social.
Dra Galvin a menționat că evitați poliția.
Sigur că a menționat.
Asta e… Credeam că ar putea fi o mică problemă cu viza de lucru,
- …dar actele sunt în regulă acum. - Nu e departamentul nostru.
Și, dacă profesorul Harding v-a adus acasă,
asta înseamnă că sunteți ultimul care l-a văzut în viață, dacă nu mă înșel.
Rahat! Trebuie s-o scot rapid pe mânecă.
Nu sunt chiar sigur de asta.
Ce jenant e!
Băusem amândoi cam mult, iar Malcolm îmi spunea lucruri
pe care poate că nu voia să le spună,
cum ar fi că aflase că Simon
forța artiști să-i picteze tablourile.
Cred că Malcolm paria, era strâmtorat, și voia să-l forțeze pe Simon s-o dreagă.
Eu am interpretat asta drept „șantaj”.
Nu e bine să vorbești morții de rău,
dar la știri zic că ar putea fi vorba de un criminal în serie, deci…
Poate că povestea reală ne afectează direct.
- Poate confirma cineva asta? - Blue Cahill.
E unul dintre artiștii de care profita Simon.
Am auzit că ar putea fi la reabilitare.
Ei bine, mulțumim din nou pentru ceai.
Dacă vă mai amintiți ceva, anunțați-ne!
Da, sigur. Bineînțeles. Vă conduc eu.
„Târfa aia ți-a trimis poliția pe cap.”
Ce dracu'? Unde naiba ești?
Arată-te, lașule!
„Kate e o amenințare. Pe viață și pe moarte, s-ar zice.
Ar trebui să te ocupi de ea.”
Și iată-ți adevăratul joc!
Vrei s-o omor pe Kate.
Niciun semn sau echipament de supraveghere.
De câte ori să-mi mai fac apartamentul varză din cauza ta?
Evident, n-o s-o omor pe Kate.
Dar ea e următoarea ta țintă?
Nu vreau s-o păzesc pe vrăjitoarea de gheață care mă urăște.
Las-o în termeni generici, nu te implica.
„Kate nu va fi o problemă.”
Dar, dacă ești cu ochii pe ea,
și eu trebuie să fiu.
Merg oriunde merge ea. Și te găsesc pe tine.
Nadia!
Bună ziua!
- Ce faceți aici? - Locuiesc după colț.
De ce te furișezi pe lângă clădirea unei victime?
Caut cheia de rezervă a lui Malcolm.
- Are nevoie de cineva de încredere. - Ai lăsat ceva acolo?
La dracu'!
- V-a spus? - Am ghicit.
Nu cred că se știe.
I-am scris ceva.
O scrisoare pe care nu trebuia să i-o scriu și e acolo.
E printre lucrurile lui, o să fie găsită și o să ajungă titlu în ziar.
Și cu mine ce se va întâmpla? O să fiu complet distrusă public.
- Sparg ușa, asta e… - Nu face asta!
- Sunt prieten cu Kate. - Nu chiar, dar mă descurc eu.
Îți iau eu scrisoarea.
Nu dau spargere.
Nu dau spargere încă.
Am mai făcut asta.
Felicitări, ucigașul devorator de bogați face furori!
Consecință nedorită sau ai vrut să pornești o mișcare?
Mai important, cum te găsesc la înmormântarea lui Simon,
într-o mulțime pricepută să se poarte cumva în fața camerelor
și altfel în privat?
Deci întrebarea devine: „Cine nu suferă cu adevărat?”
- De exemplu, Sophie Soo… - Vă rog, în loc de flori,
donați la hashtag „zâmbete pentru Simon Soo”!
…folosește suferința ca să obțină urmăritori și donații
pentru cauza stomatologică a unor copii defavorizați
care nu pare să existe dincolo de un site de mântuială.
Nu o face o criminală, dar mă face să mă întreb.
Evident, e Kate. Trebuie s-o țin departe de colimatorul tău. De la distanță.
Și mai e Phoebe, ai cărei ani de experiență în media n-au ajutat-o
- …să-și înfrunte suferința în public. - Dacă mă urmăriți,
ajutați-mă să găsesc rămășițele prietenului meu, Malcolm.
Îi plăceau corgii și supa.
Dacă găsiți orice care-i aparține,
sunați, vă rog, la 999
și vă promit că veți fi răsplătiți din plin.
E o varză pe medicamente, dar nu criminală.
Dar Adam?
E greu de citit și știu că e genul care are secrete.
Deci cine e, bărbățelul american tipic
sau un ucigaș în serie secret?
A, și mai e Rhys Montrose.
Cică în câteva zile își anunță candidatura ca primar.
O mișcare politică deșteaptă.
Manipulează plângând după un prieten.
Sau e aici ca să mă manipuleze pe mine?
Mi-am ratat priveghiul din Madre Linda, dar am citit
că a fost o treabă discretă, pe dos față de asta.
- Ai venit. - Iată șansa unui armistițiu!
Nu vreau să aud ce ai de spus și nu știu de ce ai venit.
M-a invitat Phoebe.
Halal încetare a focului!
Departe de paparazzi, par mai mult terorizați, decât triști.
Dacă asta e ucizi-bogați-ca-să-răzbuni-săraci,
sper că știi că am moștenit doar castelul.
Gemma, niciodată altfel decât oribilă,
dar greu de crezut c-ar avea ambiția să ucidă.
Totuși, dacă ea ești tu, meriți un premiu pentru rol.
Începe să porți veste antiglonț!
Și să distrug silueta asta? Mai bine mor.
Ce prostie! Nu vrea nimeni să ne omoare.
Roald, nu se teme pentru că ești tu
sau e prea arogant ca să se vadă drept muritor?
- Cum te simți? - Bine.
Ați rezolvat cu Malcolm?
I-am găsit un loc lângă bunică-sa,
unde îi putem îngropa degetul.
- Îmi pare sincer rău… - Putem să nu facem asta, Roald? Începe.
Protector, sau ești tu și mă tachinezi?
Cum am putut fi prieten cu Simon Soo?
Sigur, poate ați văzut un interviu unde zicea niște lucruri nesărate.
Sigur dezbrăcat.
Dar toți purtăm măști diferite, după situație.
Și, sigur, avem părți pe care nu le arătăm nimănui.
Ce e în spatele măștii lui Rhys?
Mi-a zis că nu ajungi greu aici de la Berlin,
- …așa că nu-l pot exclude. - Cum ar fi afectat
reputația unui geniu agitat, presupus egomaniac,
dacă ați fi știut că dona o treime din câștiguri?
Sau că făcea orice pentru sora lui.
- Joan Didion scria despre doliu… - Și candidează la primărie.
Poate sunt nebun.
Pare că asta ar complica pânditul și omorâtul oamenilor.
„Când îi jelim pe cei pierduți,
ne jelim, mai mult sau mai puțin…
- …pe noi.” - Rahat! M-ai făcut să mă gândesc în cerc.
Rhys ai putea fi tu. Ai putea fi oricare dintre ei.
Așa jelesc ei? Cum să-mi dau seama ce simte oricare dintre ei
când sunt drogați cu un cocteil de durere, frică și amfetamine?
Grozavă servirea, nu?
Aduni material pentru carte?
- Încă o percheziție! - Pentru noi n-o să fie așa.
Ce vrei să zici?
Toate… Nu știu, rahaturile astea sclipitoare.
Crede că suntem la fel, intruși. Tu ești?
Te dă peste cap, nu?
Să fii atât de aproape de asta și să-i vezi cum se pișă pe tot,
să știi că, oricât ai munci, n-o să ai parte de asta nicicând.
- Asta simți? - Ce? Nu.
- Păi tu lucrezi pentru… - Vezi tu, eu îmi iubesc munca.
Dna Phoebe mă tratează ca pe un membru al familiei,
dar, bună la suflet cum e,
are tendința să adopte vagabonzi.
Deci faptul că ești aici…
nu e chiar o surpriză.
Ce mi se pare dubios la tine, gagiule, este absolut totul.
Sau mai avem un detectiv și e timpul să încheiem discuția.
Plânge-te de asta dnei Phoebe!
Chiar s-ar putea s-o fac.
Un priveghi plăcut!
„De ce n-ai ucis-o pe Kate încă?”
La naiba! Unde s-a dus?
Să fiu drăguț ca s-o pot ține aproape.
Cred că am pornit cu stângul. Îmi pare rău.
Pentru că spionezi? Sau că te-ai ofticat când ți-am trimis poliția pe cap?
- N-a fost cea mai prietenoasă mișcare. - Ar putea fi important pentru ei…
să discute cu unul dintre ultimii care l-au văzut pe Malcolm.
- Sau ai ceva de ascuns? - Bineînțeles că nu.
Înseamnă că doar am grăbit reabilitarea numelui tău.
Voiam, de fapt, să-ți mulțumesc. Mereu mă ajuți.
Destinde!
Doamne!
Oricât îmi place să trăncănesc sarcastic cu egoiști americani fals-politicoși…
- Egoiști? - …azi nu am cum.
Știi…
morțile astea.
Deci cooperează cu poliția, nu te uita la mine pe geam.
Și unde naiba e mașina aia?
Ajunge!
O după-masă plăcută! Sau nu.
La naiba! Trebuie s-o urmăresc. O să-i placă asta la nebunie.
Continuă investigarea presupusei crime
a lui Malcolm Harding, profesor de literatură la Darcy College.
Familia profesorului Harding
și-a exprimat dezolarea în urma pierderii fiului…
Cum fac boxerii asta runde în șir?
- Ce dracu' faci? - Îi salvez viața
- …ca să poată fi necioplită cu mine. - Scuze c-am fost bădăran.
Vrei doar ca poliția să-și facă treaba.
- Vă aduc ceva? - Nu rămâne.
Una peste alta, un criminal în libertate îi vânează pe oamenii din jurul tău
- …și nu cred că e bine să fii singură. - De ce? Fiindcă sunt o domniță delicată?
O, Doamne! Uitați-l pe Căpitanul America, dacă vreți un autograf!
La naiba!
Cred că ți se pare ireal.
- Că mă urmărești ca un cățel? - Nu despre asta vorbesc.
Poate când prietenii tăi s-au prefăcut că nu e nimic anormal cu niciunul din ei…
Poate…?
Unul dintre ei.
Vorbești serios?
Crezi că unul dintre prietenii mei e ucigașul,
nu unul dintre miile care n-ar vrea decât
să-i mănânce de vii.
- Încă te joci de-a Sherlock. - Ea n-o să mă ajute să-mi dau seama
- …cine ești, e clar. - Hai să tragem o concluzie!
De ce mă urmărești? Vrei să mi-o tragi?
Nu.
Atunci să mă omori? De asta mă urmărești?
Nu mușca!
M-ai prins. Am o slăbiciune pentru urmăriri și crime.
N-are nicio legătură cu ajutorul.
De ce? De ce-ți pasă?
Și dacă, efectiv, îmi pasă?
Fie că-ți place sau nu.
Ai fost un copil emotiv?
Câteodată, presupun.
Când eram mică,
mama mi-a interzis să plâng.
Dacă-mi juleam genunchiul…
La naiba, când mi-au murit bunicii,
nici nu se uita la mine
dacă nu înduram cu stoicism.
Mi-am ascuns orice sentiment…
și asta…
A devenit standard.
Și ar trebui să fiu iubita care suferă.
Înțeleg. Chiar înțeleg.
Din experiență, îți pot zice că e tot mai rău cu cât o respingi.
Și atunci ce faci?
Personal, când devine prea greu,
am un ritual cathartic.
Dau foc la ceva.
Ajută.
Și dacă nu ajută?
Dacă efectiv…
nu pot simți nimic pentru Malcolm?
Atunci suferă pentru tine.
O spui de parcă e o greșeală să investești.
Crezi că nu știu că și-o trăgea pe la spatele meu?
- N-am zis asta. - Crezi că așa era relația noastră?
Să-ți arăt locul nostru preferat!
Bun, acum ea mă invită s-o urmăresc.
Nu-mi ușurează treaba.
E distractiv.
Kate!
Kate, așteaptă, te rog!
- Nu e momentul să alergi. - Nu te plătește nimeni.
Dacă nu te simți bine, ești liber să pleci.
E periculos.
O, Doamne!
E chiar drăguț cum galopezi după mine ca un Făt-frumos.
O să fii tare dezamăgit când o să-ți dai seama
că femeile secolului 21 își pot purta singure de grijă.
Fir-aș al naibii!
Perfect! O grădină secretă.
Ce de locuri în care să se ascundă criminalul!
Kate adoră să provoace destinul.
Încă ești aici.
Și ce, tu și Malcolm vă făceați praf?
- Putem să plecăm, nai…? - Mai încet!
Vecinii o să cheme poliția. Eu și Malcolm nu doar beam.
- Se dă la mine? - Haide!
E ceva cu ideea că ai putea fi privit.
- Te-ai simțit vreodată așa? - Nu prea.
Dacă vrei să fii de folos,
am avut o zi groaznică.
Distrage-mă, vrei?
Sunt sigur că gărzile de corp n-ar trebui să se culce cu clienții.
Ce-ți place să gândești!
Știi, cred că te înțeleg.
Ești un romantic.
Eu sunt prea directă. Tu nu vrei să ți-o tragi, ci să faci dragoste.
- O zice de parcă ar fi ceva rău. - Nu știi cine sunt…
Observ că încerci să pari nobil în timp ce-ți ascunzi adevăratele motive.
Haide, Jonathan! Chiar nu m-ai urmărit fiindcă undeva, adânc, tu chiar…
- Nu. Deloc. - …vrei…
- Nu, nu vreau. - …să mi-o tragi.
E o idee proastă. Nu.
S-a zis cu seducția mea sexy!
Sincer, dacă vorbim de femei care cad pe mine, tu ai fost chiar delicată.
Rahat!
Nu facem asta.
Lucrurile sunt deja complicate.
Pot să zic ceva…
romantic, dacă vrei.
Pe de altă parte, asta o ține sub ochii mei, nu?
Ce e în capul meu?
Nu! La dracu'!
Nu mă săruta, poate ne îndrăgostim!
Așa rămâi aproape.
O mică diversiune pentru ea.
Nu-i nimic rău în asta.
Dintre toate modurile în care o puteam apăra pe Kate,
nimic din toate astea nu era pe listă.
Rahat, unde e?
Încă respiră.
Am o portiță s-o ajut pe Nadia să rezolve cu scrisoarea de dragoste.
Nicio scrisoare.
Nici poze cu Kate sau altcineva.
Cu excepția aia mare și izbitoare.
Mă mir că nu e un nud!
Doar un om simplu ca Malcolm putea să ascundă ceva după portretul lui.
Ce faci?
O elevă m-a rugat să găsesc ceva ce a scris ea.
De asta ai venit cu mine acasă?
Să găsești o scrisoare de la una dintre amantele tâmpite ale lui Malcolm?
Nu, asta ar fi o nebunie.
- M-am trezit… - De asta crezi că-s în pericol?
Din cauza unei școlărițe demente?
- Cum o cheamă? - Rahat!
- Nu de asta. - Vreau să pleci. Acum!
Nu o pot abandona din cauza ta.
Kate, știu că mă repet, dar chiar e adevărat.
E periculos.
Prefer să fiu tăiată într-o mie de bucățele,
decât să mai stau o secundă cu tine.
Ieși!
Șoferul lui Kate a stat aici toată ziua.
Ea a tras jaluzelele, cât mor eu de foame încet pe-aici.
„Te-am urmărit cum o «protejezi».”
Du-te dracului!
„Te-am descifrat. Cred că omori ca să aperi ceea ce iubești.
Pe Kate n-o iubești. Încă…” Niciodată.
„Dar m-a ajutat să-ți văd tiparul.”
Asta e marea intuiție? Ce om cu bun-simț nu-și apără semenii?
„Îți place. Ce simți. Când ucizi.”
E o nebunie.
„Cum li se scurge viața din ochi. Puterea.
Pariez că ți se scoală.
Pariez că o ai sculată chiar și când te gândești.”
„Ești nebun.”
„O să-ți arăt.”
Cum îmi arăți?
Nu!
Hei, tu!
În turul lui Kate al celor mai bune locuri să mori din Londra,
urmează o criptă de 700 de ani.
O singură intrare. Trebuie să treci de mine ca să ajungi laea.
O, Malcolm!
Ți s-ar părea absurd că vorbesc cu o cutie
unde a fost îngropat degetul tău.
Iisuse! Ai face o glumă proastă despre necrofilie.
M-ai face să mă simt prost că nu ți-am supt-o mai des.
Ai fost un stricat
încrezut și leneș!
Dar m-ai făcut să-mi uit familia.
M-ai făcut să râd.
Ți-a păsat de mine.
Sigur asta merită o lacrimă, două.
Fir-ar!
Salutare!
Fă-ți o favoare și nu mă face să apăs pe trăgaci!
- Bine. - Ce pui la cale?
Nemernic mic și viclean!
Ea e următoarea ta victimă?
Nu. Ea e în pericol.
Salut!
E inelul lui Malcolm.
Cum?
Cineva vrea să dea vina pe mine.
Sunt sigur că poliției o să-i placă să audă asta.
Și doamnei Phoebe.
Durea dacă mai aveam degete acolo.
Greșești.
Te înșeli. N-am avut-o nicicând mai bleagă.
Nu mi-a plăcut deloc. Nu sunt ca tine.
Nu mă cunoști atât cât crezi.
Am ajuns prea bun la asta.
Vic s-a înșelat. Credea că n-o să aibă parte de fast,
dar e îngropat lângă sicriul aurit al lui Simon.
Nu-i rău deloc.
Aș spune câteva cuvinte, dar nu cred că lui Vic îi plăcea Didion.
Măcar l-am cunoscut destul
cât să-i scriu o scrisoare plină de recunoștință dnei Phoebe.
Erau ca o familie, până la urmă.
Am jurat că nu mai fac.
Eram pe o traiectorie nouă.
Până la tine.
Mi-ai întins o cursă.
Mi-ai strecurat inelul ca să-l găsească Vic.
„Am avut dreptate, nu? Ți-a plăcut.”
Nu! Dementule!
„Ai reușit doar să mă faci să mă hotărăsc să te ucid.
Poate n-o să-mi placă, dar lumea va fi mai bună
și n-o să te plângă nimeni…”
Stai! De asta ți s-a pus pata așa pe mine?
Ești singur?
Povestitorul lui Poe căutând legături în mulțime.
Vrei un prieten.
Vrei să fim la fel.
Suflete-pereche.
Și, dacă tu crezi că suntem,
poate vrei să mutăm treaba asta pe viu.
„Aveai dreptate. A fost palpitant.”
L-am înmormântat pe Vic și am urmărit-o pe Kate.
Nu a plecat de atunci.
Probabil că e obosită, dacă ne gândim câți cunoscuți i-ai ucis.
Oricum, e înăuntru.
Între timp, nu-mi mai dai semne.
Se speculează că uciderea profesorului Harding
are legătură cu altă crimă importantă,
cea a artistului Simon Soo, prieten cu profesorul Harding,
al cărui trup se presupune…
M-am înșelat? Te-am luat prea tare?
Sau muști momeala și propui să ne vedem?
Minunat! Sunt în purgatoriu. Nici tu, nici Kate nu vorbiți cu mine.
Încă îi urmăresc fereastra. E perfect. Mulțumesc!
Poate nu sunt singur în purgatoriu.
Dacă nu poate vărsa o lacrimă, măcar poate distruge portretul ăla.
Sper s-o ajute.
Rahat!
Iată-te… Rahat, e doar Phoebe.
SUNDRY HOUSE LA 22:00? AM NEVOIE DE TINE!
Intră! O secundă.
În ciuda misterului în care m-ai băgat,
pot să fac măcar ceva bun pentru un om bun.
- Doamne, mulțumesc! - Nu-ți face griji! N-am citit-o.
Nu-mi pasă. E foarte bine scrisă.
Mi-am amintit de asta recent. Cred că te-ar ajuta.
Joan Didion.
Nu-mi vine să cred că a murit!
Nu mai știu pe nimeni care să fi murit.
- E îngrozitor! - Așa e.
Până nu mai e.
Și când e asta?
Cred că pentru fiecare e diferit.
Vina doar face totul mai rău.
N-ar trebui să fii vinovat că iubești pe cineva.
Nu-l iubeam.
Bine, când îți pasă.
Uneori ne pasă de oamenii greșiți, asta nu ne face răi, ci doar oameni.
Mulțumesc!
Ne vedem la ore.
Bine.
Trebuie să-mi urmez sfatul. Să nu mă mai simt atât de vinovat.
Am făcut greșeli, dar pot să fac mai bine.
„Cred că e vremea să ne vedem.” A mers!
Și acum înțeleg cum să vorbesc cu tine.
„Cu o condiție.
S-o lași pe Kate în pace. E a mea.”
„Ăsta e Joe, cel pe care-l căutam!”
Acum, că nu mai e Kate în pericol și nu mai trebuie s-o apăr…
„Când și unde?”
„Detalii curând.”
Cât de curând?
Gata cu mesajele, gata cu jocurile.
Nu poate fi bine.
Domnule profesor Moore! Ne puteți acorda un moment?
Sigur. Fac orice poate fi de ajutor.
Subtitrarea: Talpalariu Dan-Radu