Dobro došli u radnju. Da li ste zauzeti dabar?
Ne, nisam zauzeti dabar.
Da li ste čest dabar?
Pridružite se na našem klubu nagrada da uštedite. Možete dobiti dobru cenu.
Ne zaboravite: Ako vam treba pomoć, pitajte dabra.
Mogu li vam pomoći oko toga, gospodine?
Misliš da ne znam da isečem uže?
Ne, mi to obično radimo za vas.
Misliš da ću se poseći, natopiti pod krvlju i tužiti vas?
Ne. -Onda mi ne treba tvoja pomoć.
Želim vam prijatan dan.
Idiot.
Da li ste našli sve što ste tražili danas? -Da.
Dobro.
Da vidimo.
Ukupno vam je 3,47.
Naplatio si mi 6 stope užeta.
Da, 99 centi za jard.
Nisam uzeo dva jarda. Uzeo sam pet stope.
Ne naplaćujemo po stopama već po jardima. -99 centi za jard
je 33 centi za stopu, puta 5, to je 1,65.
Naplatio si mi 1,98. -Dobro vam ide matematika.
Znam, ali ne mogu da ubacim u kompjuter to kako ste vi rekli.
Kakav je to kompjuter koji ne može da odradi jednostavnu matematiku?
Mogu li da govorim s vašim šefom? -Na ručku je.
Ručak. U današnje vreme je samo bitan ručak.
Ima li još neki rukovodilac? -Želite pomoćnika šefa?
Da, želeo bih pomoćnika šefa. -Dobro.
Tejlor?
Tejlor? Na prednju kasu.
Šta ima? -Ćao, Tejlor.
Ovo je zamenik šefa? Koliko ona ima godina?
Zar ne treba da si na času fizičkog? -Molim? -Evo. Ja imam sitno.
Dozvolite da doplatim ta dodatna 33 centa umesto vas.
Gospodine, ne želim vaša 33 centa. -Ovde nisu bitna 33 centa.
Bitna je činjenica da sam uzeo pet stope užeta
jer želim pet stope užeta. A ne treba da platim
šest stope užeta ako ne želim šest stope.
Da li ste želeli još jednu stopu užeta?
ČOVEK PO IMENU OTO
Preveo: Bambula
Ne opet.
Koliko teško ovo može biti?
Taj bicikl ide ovamo.
Šta koji đavo? To je moje.
Mesto mu je kod stalka za bicikle. -Nije me bilo samo pola minuta.
Sledeći put će završiti u uredu za izgubljene stvari.
Džangrizavo matoro kopile.
Isuse.
PARKING DOZVOLA STANAR 209
Nije na retrovizoru.
Ćao, Oto!
Dobro.
Ćao!
MODERNI PO NARUDŽBINI KONDOMINIJUMI DAJ I MERIKA
Nemoj da si pustila tog malog pacovskog psa da mi piša po trotoaru opet.
Znam da si to bila ti. -Ignoriši ga, Prinče. On je gadni, ogorčeni starac.
I on ne zna ko šta radi. -To je bilo jedno od vas.
I reci onom tvom beskorisnom dečku
da prestane da isteže prepone u javnosti.
Izgleda kao 14-godišnja rumunska gimnastičarka,
zaboga.
Hajde. Gubi se odavde.
Idi.
Evo njega, faca glavom i bradom.
Šta je ovo? -Torta za u penziju. Zovi je kako hoćeš.
"Zabavi se."
Čime?
Zabavi se ostatkom svog života. Hteli smo, znaš...
Da proslavite? -Da. Ne.
Da ti priredimo lep oproštaj.
"Lep." -Daj, bre, Oto.
Ti si odlučio da odeš.
I dobio si finu otpremninu.
Ti si me sklonio iz operacija. Skratio si mi radno vreme.
Postavio si Terija, koga sam ja obučavao, za mog supervizora.
Terija koji jedva može da provali koja je godina bez njegovog telefona.
Da, uzeo sam otpremninu. -Žao mi je što na to gledaš tako.
Svi smo morali da se prilagodimo nakon spajanja.
Ali ti si bio vredan resurs ovoj kompaniji dugi niz godina, stoga...
Zaista. Veoma pouzdan.
Nedostajaće nam oni tvoji rasporedi.
Za Ota! -Za Ota!
Oto. Želiš li parče svog lica?
Ko je gladan?
Vidi ti ovo. Ne, ne.
Stanite! Ne, ne.
Ne možete da koristite ovaj put bez dozvole.
Ne parkiram. Samo sam dostavljala paket.
Na znaku ništa ne piše o paketima, je li?
Piše "uz dozvolu" a vi je nemate. Kroz ovu ulicu se ne može prolaziti.
Prijatan dan, gospodine. -Svaki put kad dođete ovde
znači da jedan od stanara ne može da parkira auto pred svojim domom!
Oni drugi ne rade ovo. Momci s belim kamionima.
Kako to da ste to uvek vi braon ljudi?
I ne mislim to u rasnom pogledu.
Zdravo. -Ćao.
Izvinite, čujete li me? -Da. -Ovde Suzan.
Koja Suzan? -I imam sjajne vesti
o vašem zdravstvenom osiguranju. -Ne, ne.
Robot, robot!
S kim treba da pričam
da isključim ovaj broj?
Usluge za klijente. -Možete li vi da me prebacite ili da ja pritisnem broj?
Slušam tu muziku već sedam minuta.
Izvinjavam se, g. Anderson. -Želeo bih da isključite struju na ovoj adresi.
Selite se? -Ne, raskidam ugovor.
A-N-D-E-R-S-O-N.
Zašto ne možete da mi refundirate novac za šest dana? O-T-O.
Takva su pravila. Moja pravila su
da ako ću da platim za šest dana gas,
onda ću da koristim šest dana gas.
Onda smo završili. Idioti.
Dobro.
Idi, idi. Stani. Idi.
Dobro. Da. Stani.
Nazad. Odatle se ništa ne vidi. Pazi. Koristi Silu.
Ne, ne. -Ne, ideš po trotoaru. Dobro.
Nazad, nazad. Idi.
Stani. Stani.
Sranje. -Šta on to radi?
Upravo tako! I ja sam to isto govorila.
Ne smete da vozite ovde.
Ja ne vozim. Vozim li ja auto? Ne.
Ne smete ući u ovu ulicu autom bez dozvole.
Imamo parking dozvolu. Evo. Vidite?
Šta ona radi u tvom džepu?
Pa ja sam vozač.
Iznajmili smo stan ovde. -Da.
Dvesta šest.
To ne znači da možete da doterate prikolicu
do svojih ulaznih vrata. -Nisam hteo.
Izvodio sam paralelno parkiranje.
Paralelno s čim?
Da, to nije dobro ispalo.
Pokušaću još jednom. -Bože.
Dobro.
Dobro. Dobro! -Nastavi da se udaljavaš.
Idi još. -Mogu ja ovo. -U suprotnom smeru, ali prvo u suprotnom smeru.
Polako. -Tako. -Polako, polako. -Dobro.
Ne, ne. -Šta? -Ne!
Ne, ne! Stani! Stani!
Stani! Izađi iz auta. Izađi iz auta. -Izvinite.
Kako si dogurao ovoliko daleko kroz život a ne znaš da uparkiraš prikolicu?
Bože, pas s jednom šapom i kataraktom bi mogao bolje od toga.
I automatik, naravno. Daj mi ključeve.
U držaču za čaše su.
Kreće na pritisak dugmeta. -Znao sam to.
Šta je to? -To je senzor.
Prikolica je preblizu autu. Zato i dalje pišti, ali...
Dobro.
Zdravo.
Zdravo. -Kako se zoveš? -Oto.
Oto? -Oto. O-T-O.
Ja sam Ebi, O-T-O.
A ja sam Luna.
Drago mi je.
To je bilo dobro. Uspelo mu je iz prvog puta.
Savršeno! -Hvala, gospodine. -Svako ko misli da mu trebaju senzori
da uparkira auto ne bi trebalo ni da ga vozi.
A ni da koristi radio. -To sam i ja rekao.
A dozvola stoji na retrovizoru.
Ne u tvom džepu! -Dobro, dobro. -Razumem. -Ćao! Hvala!
Hvala, gospodine. To je bilo veoma lepo.
Idiot.
Narode, spremni?
Dobro.
U redu. -Ponesite svoje stvari, u redu?
Hajde, dušice.
Devojčice, uzmi svoje stvari.
MIHAIL BULGAKOV Majstor i Margarita
Još koliko prostora u polici je ostalo? -Tri reda.
Još koliko kutija sa knjigama imaš? -Sedam ili osam.
"Onda ću da ti napravim još jednu policu."
Ćao. -Ćao. -Ćao. Oto.
Zar ne? Da? -Oto.
To sam i rekla. Ne? Šta sam rekla?
Nije bitno šta si rekla. Oto. O-T-O.
Oto.
Oto. Dobro, isto je i kad okreneš.
Oto. -Oto, Mari. Ne čuješ to ime veoma često.
Ja čujem. -Dobro. Ako smetamo,
možemo doći neki drugi put. -Šta želite?
Donela sam ti hranu.
Zašto?
Jer si delovao gladno. -Zato se mi toliko dobro slažemo.
Ona obožava da kuva, a ja volim da jedem sve.
U svakom slučaju, samo smo...
Želeli smo da se predstavimo kako treba
jer ćemo biti komšije, stoga...
Stoga... -Dobro. -Dobro. -Ćao.
Ja sam Marisol.
A ja sam Tomi.
Oto.
Da li si uvek ovako neljubazan?
Nisam neljubazan.
Rekla bih da si malo neljubazan. -Nisam neljubazan. -Malčice.
Nisam. -Ne? Dobro, nisi.
Ne, ne. Nisi neljubazan.
Svaka reč koju izgovoriš je poput toplog zagrljaja.
Zaista.
Uživaj u tome. -Šta je ovo?
Pazi sa salsom, molim te.
To je piletina sa sosom. Veoma je dobro.
Meksičko jelo.
Ja sam Meksikanka. Dobro, ne.
Rođena sam u El Salvadoru jer mi je otac odatle.
Ali mama mi je Meksikanka, pa smo prvo otišli u Meksiko a onda...
A ti? -Ja sam IT konsultant.
Ja sam iz Anahajma. -Iz Anahajma. -Anahajma, da.
Da. El Paso.
Treba neke stvari da završim.
Izvinite, g. Oto. Da li imate Alvinov ključ da pozajmim?
Misliš Alenov ključ. -Ne, Alvinov ključ.
Zove se Alenov ključ. -Alenov ključ.
Zove se "Alenov ključ," zar ne? Alenov ključ. -Alvinov. -Celo jutro,
"Alvinov ključ, Alvinov ključ." -Dušo, Alvinov, veruj mi.
Svi ga zovu Alvinov ključ.
Svi oni greše. -Stvarno? Hoćeš da proguglaš to?
Bože. -Proguglaj!
Proguglaj. Vikipedija.
Daj mi tvoj telefon. -Ne, moj telefon. Koristi svoj telefon.
Znaš li koja ti veličina treba? -Uobičajena.
Uzmi komplet. -Hvala. -Hvala.
Idemo jer treba da radimo nešto, stoga...
Šta ti hoćeš?
Zar nije prelep, sine?
Ševroletov motor za tebe. Pouzdan.
Na malo stvari možeš da se osloniš u ovom svetu.
Tata, ovo je Oto.
Dosta, dušo.
Dva za osam dolara?
Možda treba da pregazim sebe automobilom. Možda će to upaliti.
Našao sam cveće koje voliš.
Roze.
Dobra cena.
Na sniženju. Dva za osam dolara.
Izvini što ih nisam doneo ranije.
Odlutala mi pažnja.
Zahvaljujući novim komšijama.
Glupi muž.
Taj bi pomešao Alenov ključ s vevericom.
Podstanari, naravno.
Bez obaveza.
Znam. Možda još uvek ne mogu priuštiti da kupe.
Ali šta će da rade kad pogani agenti za nekretnine
odluče da im sruše kuću
i podignu još onih otrcanih kondominijuma.
To će se desiti. Pazi šta ti kažem.
Već se vozikaju oko kapija,
voze pravo preko trave.
Daj i Merika. Koji idiot je pomislio da je to dobro ime
za kompaniju za nekretnine?
Zvuči ako "umiruća Amerika."
Jeste, naravno
Ne možeš više ni krštene vijke da kupiš.
Ili uže na stopu.
Ništa ne funkcioniše kad tebe nema kod kuće.
Sledeći.
Verovatno imaš hipertrofičnu kardiomiopatiju,
što je genetičko uvećanje... -Znam.
Moj otac je imao to.
Verovatno ćeš dugo poživeti,
ali bojim se da ti se vojničke mogućnosti završavaju ovde.
Sledeći.
Jednu povratnu do Pitsburga, molim.
To je 1,10.
Hvala.
S puta.
Ispala vam je knjiga!
Gospođice, ispala vam je knjiga!
Je li to moje?
Šta?
Da. Video sam kad vam je ispala, pa sam ja...
Mnogo hvala. Pola sam je pročitala.
Bila bih razočarana da ne saznam kako se završava.
Evo. Zašto mi se ne pridružiš?
Ja sam Sonja. -Ja sam Oto.
Tako mi se zvao i otac. -Ja sam pošla da posetim svog oca sada.
Idem svakog četvrtka.
Ideš li često ovim vozom?
Ne, morao sam da dođem u grad zbog pregleda u armiji. -Bože.
Mora da je mnogo teško što ne znaš s čim ćeš se suočiti tamo.
Kad ideš? -Ne idem...
Ne bar neko vreme.
Karte, molim.
Hvala.
U redu, hvala.
Bojim se da ste u pogrešnom vozu.
Ovo je karta za istok.
Mora da sam...
Sići ću na sledećoj stanici.
Koliko košta?
Jedan dolar i 75 centi.
Jedan.
Evo. Imam ja neki sitniš.
Hvala.
Izvolite. -Prijatan dan.
Ostalo mi je 25 centi.
Iz 1964.
Čisto srebro.
Zadrži ih, onda. To je sreća.
Jeste.
Hvala. Hrana je bila zanimljiva.
Ćao, Oto! Malo kasniš u jutarnju patrolu, zar ne? -Ne. -Ne?
Zar ne treba da si na poslu? -Ne. -Kul.
Hoćeš da svratiš na ručak, onda?
Ručak.
Da. -Ne, ne.
Svinjski biftek, u slučaju da se predomisliš!
Ne, ne.
Izvinite.
To si bio ti. Ovo je privatan put,
a ove kapije služe da redukuju saobraćaj.
A ne da ih glupi vozači zaobilaze i uništavaju travu.
Dobro. Uhvatio si me. Ja radim za Daj i Meriku.
Reći ću baštovanu da dođe
i popravi vam to, važi? Biće kao novo.
Čak i bolje. Prijatan dan.
Pravila su ovde s razlogom.
Znam šta vi radite. -Dobro, g. Anderson. Kako vi kažete.
Nastavite da pazite na komšiluk.
Gubi se odavde, mali prosjače!
Hajde. Gubi se odavde!
Baciš li još jedan kamen, i šutnuću
tvog malog pacovskog psa preko krova.
Ne gađam ti kuću. Ta nevaljala mačka je ogrebala Princa.
Ubiću to govno. -Nećeš. - Šta te briga? Divlja je.
Verovatno ima svakakve odvratne bolesti.
Pre će biti da ih ti imaš. A ja tebe ne gađam kamenjem. -Endi. -Šta ima?
Jesi li čuo šta mi je rekao ovog puta? Pričala sam ti kako razgovara sa mnom.
Gubi se dok možeš. Ja sam ti prijatelj.
Daj i Merika su rekli da će starce iz ove ulice
smestiti u dom. Što pre to bolje!
Zdravo. -Šta je sada? -Hteo sam da vratim ključeve.
Našao sam jedan koji je došao s nameštajem. -Čestitam.
I napravila sam ti salpores de aroz. -Je li to piletina sa sosom?
Ne. Ovo su salvadorski kolačići. Moj otac ih je najviše voleo, pa...
Ukusni su. Svideće ti se.
Da, zato što sam ih ja napravila. -Oto, pitao sam se
da li mogu pozajmiti merdevine ako ih imaš. Prozor nam se zaglavio.
Šta će ti merdevine? -Onaj tamo. Neće da se otvori.
A ti ćeš pokušati da ga otvoriš spolja? -Da. Tako je. -Da uzmem jaknu.
Dobro. Hvala.
Sviđa mi se kako maše rukama. Stavimo ruku unutra.
Dobro, Anita. -Oto, ne bih da smetam, ali nemamo grejanje.
Da li bi pogledao? -Ispusti vazduh iz radijatora.
A kako da uradim to? -Tako što ćeš ispustiti vazduh iz radijatora.
Oto, ne budi grub.
Nisam bio grub. -Teško je ponekad zaključiti kad je Oto u pitanju.
Da. Inače, samo što smo se uselili u 206.
Ja sam Marisol. -Ja sam Tomi. -Dobro došli, dušo. Drago mi je. Ja sam Anita.
Moj muž, Ruben, se brinuo oko grejanja. -Dobro. -Ali oduvek smo znali
da će doći vreme kad on više neće moći da se bakće
oko kuće.
Možda je Ruben trebalo da misli na to kad je organizovao prevrat.
To je bilo davno. -Prevrat? -To je bio nesporazum.
To je bio prevrat.
Oto, zar ne možeš da izduvaš Anitine radijatore?
Ne. Zato što se oni ne izduvavaju.
Ispustiš im vazduh. -Dušo, vidi ovu rampu.
To je Sonjino. -Trebalo nam je ovo za prikolicu. -Spusti to dole!
Ko je rekao da smeš to da pipaš? -Izvini. -Gubite se odavde. Idite.
Uzmi merdevine i idite. Gubite se. Svi. -Dobro. -Hvala.
Hvala. Pazi. -Dobro.
Hvala.
Ne. Šta radiš ovde? Kako si ušla ovde? Hajde.
Hajde. Idi. Izlazi odatle.
Ne, izađi. Izlazi odatle. Hajde, idi.
Pusti.
Ogrebeš li me, uješću te.
To će te naučiti lekciju.
Glupa mačka.
Ćao, Oto!
O-T-O.
Oto. -Pozajmio sam ti baštensko crevo prošlog avgusta.
Ako mi ga vratiš, ispustiću vazduh iz radijatora.
Uđi.
One tvoje nove komšije, divno izgledaju, zar ne?
Divno. -Možda dobiješ još novih komšija uskoro.
Agenti za nekretnine nam govore da se Ruben i ja moramo iseliti.
Ne, to su gluposti. Oni nisu vlasnici ove kuće. Vi ste.
To sam i ja rekla. Oni su razgovarali s našim sinom, Krisom.
Sad on kaže da ne mogu više da brinem o Rubenu,
da on treba da bude u ustanovi sa posebnom negom.
A ja treba da odem u starački dom. -Šta Kris zna?
On je idiot. Oduvek je bio idiot. Ne mogu ništa da te nateraju.
Da li on uopšte zna da smo ovde? -Naravno da zna. Ne daj mu da te zavara.
On je još uvek tamo unutra.
Da nađem tvoje crevo.
Ceo kraj se raspada ovih dana. Više nemaju čak ni
udruženje vlasnika nekretnina.
Niko nije ostao da vodi stvari.
Kao mi nekada.
Da bude jasno. Još ti nisam oprostio.
Nisam skontao da ćeš toliko brzo otići u kurac.
A sada ruše sve ono što smo se mučili da stvorimo.
Još nisam otišao, a oni pokušavaju da nas izbrišu.
Neću ostati ovde da gledam kako se to dešava.
Odlazim. Zauvek. -Anita, spremna za ručak?
Spremam kremasti kukuruz što voliš. Hvala, Oto.
Izvini što ti ga toliko dugo nisam vratila. Hoćeš da ostaneš na ručku?
Da, Anita je spremila svinjski file. -Ne, imam štošta da uradim.
Rubene, šta to radiš? -Pusti. -Šta to radiš?
Pusti. -Rubene. Šta to radiš?
Pusti.
Čoveče.
Probaj da ga otvoriš iznutra malo.
Više je nego što sam mislio. Malo mi se vrti u glavi, dušo.
Izgleda da ćemo morati da hvatamo sledeći.
Oto. Tako ti se zvao otac. -Upamtila si.
Zar nije trebalo da se vratiš u vojni centar?
Ne, hteo sam da ti vratim novac za kartu.
Zar ne bi bilo bolje da me pozoveš na večeru?
Hoćemo li? -Da, uđimo. -Kasniš 15 minuta. -Stvarno?
Kakve stvari te interesuju?
U kom smislu? -Koja je tvoja strast? -Mašine. Motori.
Volim da znam kako stvari funkcionišu.
Šta svaki deo čini da auto glatko radi.
Komplikovanije je nego što ljudi misle. Karburator mora da meša benzin i vazduh
u pravoj razmeri, a onda svećica
mora da zapali tu mešavinu, koja tera klip, klipnjaču i pogonsko vratilo...
Gde si toliko naučio o automobilima? -Od oca.
Samo o tome smo razgovarali. On je bio dobar otac.
Pouzdan. -Preminuo je.
Pre dva meseca.
Iznenada. -Žao mi je.
A tvoja mama? -Slabo je se sećam.
Samo kako je to izgledalo kad je umrla.
Zašto nisi uzeo predjelo?
Jeo sam kod kuće.
Zašto?
Kako bi ti mogla da naručiš šta god poželiš.
Lagao sam te. Izvini.
Nisam u armiji. Nisam mogao da prođem pregled.
A da jesam, barem bih imao posao sada,
na šta sam računao. Ali nemam.
I ne znam šta ću da radim.
Treba da idem.
Oto!
Stižem! -Šta je? Šta želiš?
Šta radiš ovde? -Šta ti radiš?
Tražim tebe. -Našla si me.
Možeš li da me odvezeš u bolnicu? Molim te?
Tomi je pao s merdevina. Hitna ga je odvezla.
Možeš sama da voziš u onom uvoznom tosteru koga nazivate autom.
Nemam dozvolu. -Koliko godina imaš? -Trideset.
I nemaš vozačku dozvolu? -Imam ja vozačku dozvolu.
Samo nisam stigla do ostalih delova. -Koliko ostalih delova ima?
Molim te. Fokusiraj se! Molim te, slušaj!
Tomi je u bolnici, i možda umire u ovom trenutku.
Odbacićeš me u bolnicu, ili ću morati autobusom?
Odbaciću te. -Hvala. Da li je to bilo toliko teško?
Kuda ćeš? -Po decu! -Decu?
Podigni me!
Bam svuda. Ne! Ne!
Te lutke. Jesu li to nekakvi superheroji?
Lućador su rvači.
Rvači. -Našla sam knjigu Gospodin Meda! -Vidim.
Želi da joj čitaš.
Upravo tako.
"Jesi li tamo, Bebo Medo?
'Jesi li tamo, Bebo Medo?' G. Medved kaže, 'Gde je moja Beba Meda?'"
Ne, govori kao medved.
Medvedi ne govore. -Ovaj govori.
"'Gde je moja Beba Meda?'
'Jesi li tamo, Bebo Medo, gore u tom drvetu?'" -Ne, to je sova.
"'Nikog ovde nema osim bebe i mene.'
'Jesi li tamo, Bebo Medo, duboko ispod zemlje?'" -Ja nisam Beba Meda.
Ja sam Bepo! -Zdravo, Bepo! -Hoćete da vidite trik? -Da!
Zapravo, čitao sam im.
"Zapravo, čitao sam im," gunđao je g. Meda.
Mogu li pozajmiti novčić, g. Medo? -Da, da, molim te?
Molim te?
Da, da!
Vrati mi ovo. -Naravno.
Gde je Oto?
Čak ni kostim nema. To je vlasništvo bolnice.
Platiće za to. -Oto!
Bepo znači sreća. On odvaja svoje slobodno vreme da bude ovde.
Oto. Šta si uradio? -Ništa. -Deda Oto je udario klovna.
Nisam. -Jesi. -Deda Lućadoro! Lućadoro!
Klovn je kriv.
Kuda ovo ide?
Evo. Dunite.
Evo ga! -Kako si to uradio? -Magija. Hvala.
Nadam se da ćete imati magičan dan. -Ćao! -Ćao, Bepo! -Hvala. -Stani.
Ovo nije moj četvrt dolara. -To je došlo iz vašeg uha, gospodine,
pa je to vaš problem. -Ne, ovo nije moj četvrt dolara.
"Ne, ne. To nije vaš četvrt dolara."
Pogledaj. Dao sam ti četvrt dolara i rekao sam ti da mi ih vratiš.
Hoćete dolar? -I zamenio si ih. -Stari trik. -Dao si mi ovaj novčić.
Hoće li Oto upasti u nevolju? -Vičete. -Ne. -To je običan novčić. -Ne.
Vidiš li ovaj bakar? -On ne zove novčiće.
Dao sam ti četvrt dolara iz 1964. -Smiri se. -Daj ga! Gde je?
Kod tebe je. -Policajče, pomozite mi. -129. Imamo problem sa klovnom. -Gde je?
Pustite klovna! -Gospodine! -1964.
Gde mi je igračka? -U rancu. -U kom džepu? Ima milion džepova.
Šta je?
Moj otac se tako smešio.
Ne smešim se. -Upravo tako. -Ne treba da se bude zao prema klovnu.
A Alvinov ključ, ide li on? -Gledajte! -Narode! -Mama, eno ga!
Približi auto, molim te, da ga pokupimo. -Oto!
Hvala što si nas vozio. -Ćao, deda Lućadoro.
Hvala, Oto. -Laku noć. -Ćao! -Hvala još jednom, Oto. -Ćao.
U redu, dame. Idemo.
Vidi tvoju novu nogu! -Izgleda kao robotska noga.
Oto!
Bože, da li je mrtav? -Ne, verovatno spava. -Oto. Ne, ne. Molim te.
Molim te. Izvadi ga. Molim te. -Ne. Zašto ti ne možeš? -Jer sam trudna.
Ne smem da pipam mačke jer mogu da zakačim toksoplazmu.
Sam se zavukao tamo. Može sam da se izvuče odatle.
Zašto si takav? -Ne umem s mačkama. -Ćao, čoveče. Šta ima?
Džimi. Imamo... -O, ne. Moramo da te ugrejemo, druže!
Da. Budi pažljiv. -O, ne. Imam te. Tako je hladan.
Kuda ćemo? -Ne. Nikako. Toksoplazma. Oto.
Idemo. Imam te. -Oto. Otvori vrata.
Sve je u redu, druže. -Biće u redu, maleni. -Sirotan.
Dobro si. -Sneg svuda po mom podu. -Izvinjavam se.
Bože, ledeno je ovde. A ovo? Molim te?
Ne, ne. Ne diraj tu jaknu. Ostaće tu.
Dobro. Možeš li doneti ćebe? -Za mačku? -U redu je. Ja ću.
Šta to radiš? -Telesna toplota čini čuda.
Imam mnogo tela i toplote. -Upaliću rernu.
Nećeš da stavljaš tu mačku u moju rernu.
Ne, samo pokušavam da zagrejem kuću.
Tvoje radne površine su veoma niske. Odakle ti? -Ja sam ih napravio.
Za Sonju. Za moju ženu.
I ona je niska?
Sonja je preminula.
Bila je sjajna kuvarica, zar ne? Nekad sam jeo ovde stalno.
Žao mi je.
Možete li da idete sada? Imam neka posla.
Drago mi je što sam te video, kao i obično. Ko će da pazi na ovog momka?
Ti. -Dobro.
Sad me pitaj kako valja.
Bilo je i veoma lepo. Sad sam gladna.
Da vidimo.
"Veće univerziteta ovim potvrđuje da je Oto Anderson,
ispunio sve uslove za bačelorovu diplomu iz inženjerstva..."
Da li bi htela da se udaš?
Jer ako bi htela... -Pogledaj me.
Sad me pitaj kako valja.
Hoćeš li...
Hoćeš li da se udaš za mene? -Da!
Da.
Da!
Bože! -Nek neko pozove hitnu službu.
Pao je! -Nek mu neko pomogne. -Slikaj ga. Ne, snimaj ga.
Zaboga. -Ko će da učini nešto? -Bože, pao je.
Sklonite ga sa šina. -Nek neko pomogne. -Možeš li da se krećeš?
Moraš da se pomeriš! Hajde! Moraš da ustaneš! Hoće li mi neko pomoći?
Hajde. -Snimaj ga. -Snimam ga.
Zumiraj mu lice. -Reci mi šta se desilo. -Pošli smo u muzej...
Pogledaj me. Reci zdravo. Udahni, Oto.
Uhvati me za ruku. Uhvati me za ruku smesta!
Jesi li poludeo? Mogao si da pogineš.
Gospodine, spasli ste mu život. Spasao je život onom čoveku. Čudesni ste. Bože.
To je bilo čudesno.
U svakom slučaju... -Pratite nas.
Hoćeš da umrem od straha? - Pogledaj ovo.
Ebi je htela da nacrta novog komšiju. Želi da uzmeš to.
To si ti. Uvek te crta u boji.
Kako to misliš, "uvek"? -Imam veoma dobru ideju.
Možeš da budeš moj instruktor za vožnju.
Ne. Ne, ne. Nemam vremena za to.
Ali ne brini. Platiću benzin i ostalo.
Tu ste, narode. Tražio sam vas svuda.
Ćao, Džimi. Šta radiš? -Mačka je unutra? -Da. Isuse! Smiri se, druže.
Ne sviđa mu se ovo. -Pusti ga iz kutije. -Dobro. Izvini, druže.
Šta si radio? Izveo ga u šetnju?
Morao sam da ga vratim. Zaboravio sam da sam alergičan. Stoga...
Džimi. -Da. Stavio sam ovsenu kašu na to, ali nije uopšte pomoglo.
Pođi sa mnom. Zato što Tomi ima recept od prošle godine.
Našao je osinje gnezdo. -Sigurna si? Ne želim da smetam. -U redu je.
Ne češi se. -Češa me. -A mačka?
Izgleda da je tvoj sada, Oto. Voli ga.
Ulazi u kutiju.
Izvini što još nisam došao.
Bilo je teže nego što sam mislio da...
A sad se on uselio.
Imam mačku.
Moram da smislim šta da radim s njim.
Onda ću da ti dođem, Sonja. Obećavam.
Nedostaješ mi.
Ne, ne.
Nećeš da mi zauzmeš krevet. Ovo je tvoj krevet.
Da li bi radije da spavaš napolju, u snegu? To mogu da ti sredim.
Bićeš najbolji tata našoj deci.
Šta je? -Za to koristiš taj bicikl? -Da. To mi je posao.
Konobarisanje i rad na pumpi, to je posao. -Takođe noću radim u piceriji
a vikendima u prodavnici polovne robe, pa... -Dakle...
Vi ste g. Anderson, zar ne?
Dolazili ste da držite prezentacije u školi. -Kad je to bilo?
Gđa Anderson mi je bila nastavnica.
Ona je bila prva osoba za koju nisam bio nakaza zato što sam transrodan.
Ona me je prva pozvala po mom novom imenu.
Ubedila je i ostale nastavnike da to rade.
To mi je stvarno pomoglo u školi.
Neću više ostavljati ovo ovde.
Kako se zoveš? -Malkolm. -Malkolme. Oto.
Drago mi je, Oto.
Oto! Dobre vesti. Endi me uči da vozim.
Pogrešan smer. -Hvala. -Nema na čemu. -To je bilo sjajno. Savršeno.
U redu. Ćao. -Ćao. -Parkirni položaj! -Još si u voznom položaju. Automatik je.
Bila si još u voznom položaju. Moraš da ga staviš u parkirni. -U šta?
Ćao.
Upomoć! -Stižem!
Spasavam princezu! Idem! -Oto! Oto je stigao!
Mama je napravila salpores. -Ćao, Oto. Uđi.
Ne mogu da gledam kako jedan idiot uči drugog da vozi. Ti.
Obuci jaknu. Vreme je za lekciju. -Šta? Ti ćeš da me podučavaš? Stvarno?
Oto, hvala! Hvala.
Odmah dolazim. -To je stvarno lepo od tebe, Oto. Hvala.
Ja sam pokušao jednom.
Narode, dobro. -Ćao, Oto. -Mama ide da vozi. -Pazi, dušo.
Ćao, mama! - Ćao, živote moj. -Zabavite se, narode. -Ćao, mama!
Nema više odraslih. -Jupi! -Hajde!
Oto, možemo li da idemo našim kolima? Zato što sam jedino vozila automatik.
Ne. Učim te da voziš. Upadaj.
Dobro.
Približavamo se crvenom svetlu. Moraćeš da staneš.
Dobro, ali da pritisnem kvačilo? -Pritisni kvačilo a onda kočnicu.
Da li da pritisnem kočnicu ili kvačilo? -Ne, drži kvačilo.
Pritisnem kočnicu, pritisnem kvačilo. -Kvačilo i kočnicu. A sad kočnicu.
Koči. Koči. -Ne.
Ne viči na mene. -Ne vičem na tebe.
Pritisla sam kvačilo. -Zaustavićemo se i... Pritisni kvačilo i kočnicu.
Ne! -Koči. Koči. Auto je stao. Nemoj da udariš u auto. Koči!
U redu, pusti. -Bože. -Kočnica.
Kvačilo i kočnica. -Užasno mi ovo ide. -Učiš.
Bože, umalo da udarim u auto. Za ovoliko.
Nebitno. To je hibrid. -Hibrid je, u redu. Hibrid je.
Treba da se vratim unazad. -Ne, ne.
Dobro ti je tu gde si. -Ali veoma sam blizu.
Nebitno. -Ne treba da se vratim unazad? -Samo čekaj zeleno svetlo.
I idemo. Pritisni kvačilo. I daj malo gas.
Polako puštaj kvačilo... Nisi ubacila u brzinu.
Zeleno! -Pritisni kvačilo, prebaci u... Ne moraš da okrećeš ključ.
Vozi! -Samo pritisni... -Bože. -Pritisni... Polako otpuštaj kvačilo,
onda pritisni gas. Samo to treba da uradiš. -Ne mogu ja ovo.
Ne, Oto. -Šta je? -Sranje. -Šta nije u redu s tobom?
Uči da vozi. Zar ti nisi morao da naučiš da voziš?
Smiri se, matori.
Nisam ti ja matori! Kopile! Zatrubiš li još jednom,
to će ti biti poslednje. Čuješ li me? Kapiraš li?
Sranje.
Slušaj me.
Rodila si dvoje dece. Uskoro ćeš i treće.
Došla si ovde iz veoma daleke zemlje. Naučila si novi jezik,
stekla si obrazovanje i glupog muža,
i ti držiš tu porodicu na okupu.
Neće ti predstavljati problem da naučiš da voziš.
Bože, svet je pun totalnih idiota koji su to ukapirali,
a ti nisi totalni idiot.
Stoga... Kvačilo. Ubaci u brzinu.
Gas. Vozi.
Da.
Kako dobro. -Kako dobro.
Eno mesta onamo. Stani, paralelno se uparkiraj u rikverc
sve dok branik ne bude u liniji s tvojim retrovizorom.
Da. Sad ispravi. Idi u rikverc sve do ivičnjaka.
Još malo. I stani. Izbaci iz brzine.
Ručna. Ključ.
To je sve? -To je sve. I stigli smo na vreme.
Uzeo sam. Ovo su selme.
Švedski ekleri. Malo su nezgodni. Ali probajmo. Da.
Prstom.
Kako si pronašao ovo mesto?
Ovo je bilo Sonjino mesto.
Dolazili smo ovde svake subote u jedan.
A onda? Šta? -Odlazili bismo kući u dva.
Ja bih prao i voskirao kola, a ona bi ocenjivala radove, kuvala
i provodila ostatak dana čitajući. -Kakve knjige?
Njene knjige. Probao sam da čitam neke od njih, ali...
Ne volim knjige. Njeni prijatelji su govorili da smo kao noć i dan.
Moj život je bio crno-beli pre nego što sam sreo Sonju. Ona je bila boja.
Svidela bi mi se. -Ona je bila sila prirode.
Ubedila je školu da pokrenu poseban program
za decu kojima je trebala dodatna pomoć. Mnoga deca su imala probleme kod kuće
ili društvene teskobe. Ali kad bi Sonja završila s njima,
oni su recitovali Šekspira.
Naleteo sam na jednog njenog učenika, pre neki dan.
Klinac koji se zove Malkolm.
Treba ti još šlaga. -Dobro.
Svi smo se dobro slagali, kad smo se uselili. To je bilo poput dara.
Dobro došla u kraj. -Ćao, ja sam Sonja. -Ja sam Anita.
Sonja i Anita su bile najbolje prijateljice.
Pa sam uzeo svoje Alenove ključeve...
A Ruben i ja smo bili dosta slični. -Uspori! -U većini slučajeva.
Idiot. -Ali ljudi se menjaju. Ili se ne menjaju.
Stvari se dešavaju. Ljudi se udaljavaju. Podižu zidove. Vređaju se.
Ko zna zašto.
Možda su zbog izgradnje svi poludeli.
Nekad je bila šuma na onom brdu.
Zato ga zovu Birčvud. Onda su počeli da grade
sve one kondominijume i posekli su breze.
Nisu shvatali šta oni rade dok im Ruben i ja nismo rekli.
Ali to je bilo pre prevrata? -Da. Ruben i ja smo bili prijatelji tada.
Nakon toga, samo smo videli razlike.
Nekoliko godina kasnije, njihove sin, Kris, zaposlio se u Japanu,
i mislim da ih od tada nije posetio.
Ruben i on se nikad nisu dobro slagali.
U svakom slučaju, tad sam odlučio da se pomirimo. Rubene.
Sonja mi je dala ovo davno.
Nikad nisam našao pravu priliku.
Mislio sam da možda možemo da počnemo ispočetka.
Da li bi hteo da vidiš moj novi auto?
Naravno. -Novi model. Samo što je izašao.
Evo.
Tojota? Kupio si tojotu? -Selika GT kabriolet.
Pet brzina automatik. Moraš da ideš u korak s vremenom.
Oto!
Ne znam šta se to desilo s Rubenom, ali tad sam znao da sam ga izgubio.
Čovek mora da se zauzme za ono u šta veruje. Čak i ako je to F-O-R-D.
A ti i Sonja, da li ste nekada razmišljali da imate decu?
Pa, dva je sata.
Dobro.
Da.
Pitala sam se da li bi mogao da nam pomogneš večeras.
Ja i Tomi nismo često u prilici da izađemo na večeru.
Neću da vozim vas dvoje u provod. -Ne. Ići ćemo taksijem.
Zašto vam ja onda trebam? -Mama, nisam! Zašto bih? -Jesi!
Vrati to! -Moraš da me uhvatiš! -Narode, molim vas.
I naučite da delite sve. -Nisam siguran za ovo.
Ne. Ne budi smešan. Biće veoma zabavno.
Ako se sećaš, Ebi mora da bude u krevetu u 9. Spreman si?
Kod na alarmu, 4491. 4491.
Postavljam ga na "aktivirani svi sem senzora kretanja." Paziš li?
Ako želiš izaći, pritisni ovo dugme ovde, i biće deaktiviran. -Biću ovde.
Dobro. Nikad se ne zna. -Budite dobre prema deki Otu molim vas!
Bićemo!
Ne vidim čokoladno mleko ovde. -Praviš ga sa sirupom.
Ali ne previše. To će je držati budnom.
Daj mi mleko. -Šta je to? -Beskorisna mašina za posuđe.
Tata je rekao da želi da je izbaci kroz prozor,
ali mama je rekla tati da više ne sme da otvara prozore.
Glava.
Dobro. Oči.
Dobro. Ruka. -Ruka.
Dobro.
Mislim da ovo nije dobra ideja. -Zašto?
Jer niko nema šanse protiv Lućadora. -Deda Lućadoro!
Deda Lućadoro! -Pomozi mi.
Stani, ne, on je počeo. -Spremna? Protrljaj ga i odalami!
Protrljaj ga i odalami! Odalami! Karate udarac!
UNIVERZITET LOS ANDES Marisol Mendes
UNIVERZITET KALIFORNIJA Marisol Mendes
Baš je tiho. -Da.
Ćao. -Ćao, mama. -Zdravo, narode. -Zdravo.
Zdravo. Već je zaspala.
Totalno? Kako je bilo?
Dobro. -Dobar si bio večeras, Oto. Treba da se potapšeš po ramenu.
Hvala, Oto. -Da. Idem sada. -Laku noć.
Dobro.
Kako je to uradio?
Zdravo, Oto. -Malkolme.
Ne čuješ da ti zveči lanac kad menjaš brzine?
Da, moju biciklu gazi vreme. -Ne krivi biciklu.
Moraš da našteluješ menjač. -Šta? -Menjač treba da se našteluje.
Izvinite. Ćao. -Ćao. -Ja sam Šari Kenzi. Ja sam novinar društvenih medija.
Tražim Ota Andersona. -Sigurno to želite?
Ekstra. To je čudesno. -Održavaj je i dobro će da te služi.
Evo. Zadrži komplet. -Hvala, Oto.
Ne mogu da poverujem da ti pomažem da bacaš sranje na tuđe travnjake.
Zar nisu dva posla dovoljna? -Štedim za auto. -Stvarno? -Da.
Kakav? -Folksvagen.
Mlada damo, blokirate garažu. -G. Anderson? Ja sam Šari Kenzi.
Ja sam novinar društvenih medija, i ja... -Šta je to?
Imam onlajn seriju po imenu Svakodnevni heroji.
Bilo je čudesno ono što ste uradili na železničkoj stanici pre neki dan.
Spasili ste život onom čoveku. -Imaš pogrešnog čoveka. -Ne.
Gledala sam snimak bar desetak puta. To ste vi. -Snimak?
Niste ga videli? Putnik je snimio šta se desilo
na svom telefonu i postavio onlajn. Neko u komentarima vas je prepoznao.
Tako sam vas našla. Ima preko milion pregleda.
Milion? Milion. Zašto ljudi ne gledaju svoja posla?
Jer su priče kao što je vaša inspirativne.
Ako bismo mogli da porazgovaramo nekoliko minuta... -Ne,
imam previše posla.
Snimila sam video poruku od čoveka koga ste spasili. Treba da vidite ovo.
Oto! Zdravo! -Samo da ga nađem. -Dobro jutro.
Spreman za još jednu vozačku lekciju? -Sad nije dobro vreme. -Ne?
Alo? Još sam ovde. -Nisam te zaključao. -Alo?
Okreni kvaku, otvori vrata. Otvarala si vrata ranije, zar ne? Idiote.
Oto! To sam ja. Otišla je. -Dobro. Nisam završio sa svojim patroliranjem.
"Novinar društvenih medija"? Šta to uopšte znači?
Gomila glupana uperuje kameru u sebe.
Dobro si izašao na kraj s tim. Zatvorio si je u garažu.
To je bila odlična strategija. Svaka čast.
Oto, uradio si mnogo za nas.
Hoću i ja da uradim nešto za tebe. -Ništa mi ne treba. -Dobro bi ti došla
neka pristojna hrana. Ponekad. Ne?
Oni kolačići... -Koji? "Salporanz"?
Nisu loši. -Takođe, mislila sam
da ti pomognem da očistiš kuću i ulazni hodnik,
i da spakuješ Sonjine jakne i cipele. -Ne treba.
Ne, ali ti to može pomoći da nastaviš dalje. -Ne želim da nastavim dalje.
Ona će uvek biti s tobom. Ali ti si još ovde. -Dosta više.
Kad je moj otac umro, moja majka je prestala da živi.
Prestala je kao... -Ne pričaj više! Prestani! -Dobro! Ne viči na mene.
Zašto ljudi ne gledaju svoja posla? Idioti. Prekidaju me na svakom koraku.
Što više brbljaju, sve više blokiraju sećanje na njen glas.
Ne želim da izbrišem Sonju iz svog života. Ona mi je bila sve.
Ničeg nije bilo pre nje, i ničeg nema posle! -Ja sam nešto.
Kopile! Ne, ne.
Stani tu. Zaustavi auto! Jesi li ti ostavio kapiju otvorenu?
Ti si ostavio kapiju otvorenu, zar ne? -Jedino je tebi to bitno.
Bitno mi je da ljudi poštuju pravila. -Da, znam. Znam sve o tebi.
Ima dosije o tebi u firmi. Ovoliko debeo. Znam sve o tvojoj ženi.
Kako kriviš ostale za ono što joj se desilo.
Začepi. Ni reč više.
Smiri se, Oto. Ne želim da te uznemirim,
ali ne bi trebalo da živiš sam. Znamo više o tebi
nego što verovatno znaš, stoga... Samo pazi na srce.
Šta ti znaš za moje srce?
Radoznalo kopile. -Oto. Šta se dešava?
Jesi li dobro? Da li se osećaš dobro?
Ako želiš da mi pomogneš, zatvori kapiju.
Oto.
Oto. Razgovaraj sa mnom, Oto. Molim te?
Oto. Šta se desilo?
Razgovaraj sa mnom, Oto.
Oto.
Hvala.
Simpatično će da ti stoji. -Ne. -Daj, bre. Dušo, izgledaš vrlo simpatično.
Daj mi ruku. Beba se jako rita.
Odmah se vraćam.
Sonja!
Ćao.
Tu si.
Dosta, dušo.
Ljut si. Znam.
I tužan.
Kao i ja.
Ali sad moramo da živimo.
Šta je sada?
Malkolme. -Izvini. Nisam hteo da... -Neću da te upucam.
Kakva je to bila buka? -Agregat je eksplodirao i nestala je struja.
Šta želiš? Ledeno je.
Nadao sam se da ćeš mi možda dati da prespavam na kauču noćas.
Ovo nije hotel.
Ne. Izvini. -Zašto ne ideš kući?
Tata me je izbacio.
Možeš da koristiš sofu. Ne ulazi u trpezariju. Plafon treba da se popravi.
Gore je u Sonjinoj staroj radnoj sobi. Zašto te je izbacio?
Zato što si Malkolm sada? -Da, zato što sam Malkolm. Zato što se ovako oblačim.
Previše čitam. Ne volim sport. Sam izaberi.
Sramota ga je jer sam transrodan. -Onda je on idiot.
Ovde ćeš. Ne pipaj ništa. -Dobro.
Dobro jutro. Još nema struje
pa sam spremio poslednja jaja dok su još dobra.
Nadam se da ne zameraš. -Moram da odradim patroliranje.
Zar ne želiš prvo kafu?
Da.
Izvoli. Jaja? -Ne bih da odbijem.
U redu.
To limenka ide ovde.
Okači to.
Ćao, Oto. Patroliraš. Mogu li da ti se pridružim? Treba da hodam.
Dobro. Ja sam Džimi. -Malkolm. Drago mi je. -Hvala.
Da. Da. Oto, ako hoćeš da usporiš,
možemo jer mi se ubrzao puls. Da.
Oto, jesi li čuo da prebacuju Rubena u gerontološki centar popodne?
Ko? -Ljudi iz Daj i Merika. -Bože. Ubedili su Anitu da proda kuću.
Ne, dogovorili su se s Krisom. -Kris? On ne može to. -Može.
Nakon što su Daj i Merika saznali da Anita ima Parkinsonovu bolest,
našli su Krisa i...
Parkinsonovu bolest? -Da. Prošle godine Kris je ubedio Anitu
da mu da punomoćje u slučaju da joj se stanje pogorša.
Pa su Daj i Merika sklopili dogovor s Krisom da kupe kuću. -Ti kreteni.
Anita je saznala da ima Parkinsonovu bolest prošle godine? Nema šanse.
Rekla bi Sonji. Sonja bi rekla meni. -Anita i Ruben
nisu želeli da ti i Sonja znate.
Rekli su da ionako već imate dovoljno problema.
To su rekli?
Moram da vidim sve što ste dobili od Daj i Merika.
Obaveštenja, pisma. Imaš li kopiju punomoćja?
Otkud znaš za to? -Imaš li? -Da. -Nađi ga. -Da.
I dokumentaciju o Rubenovom i tvom stanju. -Džimi ti je rekao za to?
Možeš li da nađeš to? -Da.
Bio sam idiot.
Toliko su me zaokupili vlastiti problemi da sam prestao da mislim na druge.
I mislio sam da oni ne misle na mene.
Prijatelji ne treba to da rade. Zato...
Nije lako da kažem ovo nakon toliko vremena.
Ali žao mi je.
I rešiću sve ovo.
Moram da se poslužim tvojim telefonom.
Zašto se ne poslužiš svojim? -Moj je odjavljen trenutno.
Zašto? -Nebitno. Samo treba da se poslužim tvojim telefonom, u redu?
Znaš šta? Ne. -Ne? -Ne.
Nećeš da mi kažeš zašto ti je telefon odjavljen.
Nećeš da mi kažeš zašto treba da se poslužiš mojim telefonom.
Nećeš da mi kažeš šta ti se desilo na ulici juče.
A onda si ušao unutra i nisi hteo ni vrata da otvoriš.
Uplašio si me, Oto.
Znaš li koliko dugo sam bila tamo napolju?
I nisam znala da li ti se nešto desilo.
Ili da li će ti se nešto desiti.
I izvini ako sam rekla nešto pogrešno za Sonjine jakne.
Ali samo sam htela da pomognem. A ti si me ostavio tamo.
Stoga, ne. Ne možeš da se poslužiš mojim telefonom.
Misliš da ti je život toliko težak zato što su svi idioti
i da sve moraš da radiš sam, zar ne?
Zar ne? Ali znaš šta. Ne možeš.
Niko ne može. I treba da budeš srećan
što neko pokušava da ti pomogne da preguraš usran dan.
Čak iako je idiot. -Pogani agenti za nekretnine
pokušavaju da isteraju Anitu i Rubena iz njihove kuće.
Zato treba da se poslužim tvojim telefonom.
Dobro. Hajde.
Nikad nismo bili na odmoru.
Sonja je bila šest meseci trudna.
I htela je da uradi nešto posebno pre nego što se beba rodi.
Pa smo rezervisali putovanje do Nijagarinih vodopada.
Pri povratku, autobus je imao udes.
Došlo je do opoziva zbog creva kočnica, ali kompanija ih nije popravila.
Sonja je završila paralizovana
i izgubili smo našeg sina.
Nakon tri meseca, konačno je mogla da dođe kući.
Ali oni su počeli da grade nove kondominijume,
društveni centar i šetališta,
a ništa od toga nije bilo konstruisano za ljude u kolicama.
Graditelji su mogli da promene planove.
Ali nije bilo takvih zakona u to vreme, a njima to nije bilo bitno. Meni jeste.
Meni jeste bilo bitno. I bio sam veoma ljut.
Šta to znači? Ljudi kao ona? Šta to znači?
Šta hoćeš da kažeš? -Skloni se od mene! -Tada su me smenili s mesta
šefa udruženje vlasnika nekretnina.
Hteo sam da uništim sve njih. Graditelje, agente za nekretnine,
autobusku kompaniju, vozača autobusa. Ne bih ja digao ruke od toga,
ali jesam zbog Sonje. Sonja je rekla da moramo nastaviti da živimo.
To sam uradio. Živeo sam zbog Sonje.
Pre šest meseci je preminula. Karcinom.
Hteo sam da joj se pridružim.
Zato sam im rekao da mi odjave telefon.
Ali sad mislim da ona želi da nastavim da živim.
I imam neke stvari da pozavršavam.
Traćiš mi vreme, Oto. To je završena priča. Ruben ide s nama.
I ako nam budeš smetao, srediću da te uhapse.
Ništa ne radim. -Ni korak više.
Nećete da odvojite mog muža od mene.
Anita, molim te. Radimo ovo za vaše dobro.
Pokušavate da mi otmete nekretninu.
Hoću da Ruben ostane ovde do kraja života sa mom u našem domu.
Dobro. Ali ko će se starati o Rubenu kad ti više ne budeš mogla?
Ko će se starati o tebi? Oto?
Ni Oto ne puca od zdravlja. Je li, Oto?
Ja ću se starati o njima. -Šta to radiš? Spusti to.
Anita i Ruben su mi kao porodica.
Staraću se o njima sve dok treba. -Oni ti nisu porodica.
Njihov sin, Kris, odlučio je da oni nisu sposobni da budu sami,
a mi preduzimamo... -Izvinite.
Kad je poslednji put Kris video svoje roditelje?
On živi u Japanu. Razdvojeni su već deset godina.
Kris ne bi znao kako su njegovi roditelji sem onoga što ste mu vi rekli.
Dobro. A ko ste vi? -Ja sam Šari Kenzi. -Novinar društvenih medija.
Idemo uživo trenutno.
Dobro, dobro, ugasite tu kameru.
Ne možete da snimate ovo. -To je javni trotoar.
Rekli ste Anitinom sinu, Krisu, da ona ima Parkinsonovu bolest,
ali Anita nikome nije rekla za njenu dijagnozu. Kako ste vi saznali?
Moram da proverim dokumentaciju.
G. Anderson je lokalni heroj. On mi reče da znate detalje
o njegovom zdravlju takođe. Kako vi i vaša kompanija
dobijate ilegalni pristup medicinskim kartonima starijih ljudi?
U redu, idemo. Završili smo. -Bilo mi je drago.
Ne, vi ste završili. -Sranje. -Sklanjaj tu kameru s mog lica. -Zbogom.
Uspeli smo!
Ćao, hvala! -Postavila sam Anitinu i Krisovu priču pre jednog sata.
Desetine ljudi kaže da su ih Daj i Merika isterali iz njihovih domova.
To je bilo lako. -Zbogom. -Ako imate priču, podelite je sa Šari_Kenzi.
Imam ga. -Zaboravili ste da zatvorite kapiju!
Jesi li video to? Odmaglio je. Digao je ruke.
U naše vreme, kopilad bi barem pružila otpor.
Još nas se nisu otarasili.
Da. Lep osećaj. Zar ne?
Dobre komšije, stvar prošlosti?
Ovde sam sa svedocima Anitom i Džimijem da saznam više.
Džimi, spomenuo si da su ti Anita i Ruben kao porodica.
Šta to tačno znači? -Večeram kod njih skoro svako veče.
Znam šta čekaš. Spreman si za ručak, zar ne?
Znam šta želiš.
Evo. -Preselili ste se ovde skoro.
Kako vam je? -Divno.
A vaša porodica da ima ljude koji su... -Da.
Oto? -Hoće li se ovo emitovati u Meksiku? -Oto! Zovite Hitnu pomoć!
Gđo Mendes? Možete da ga vidite sada. -Da.
Zdravo, deda Oto.
Gđo Mendes? Ja sam dr Elis.
G. Anderson vas je naveo kao najbliži rod.
Da. To je tačno. -Vaš ujak je jedva preživeo.
Da li vam je rekao za njegovo stanje? -Ne baš. Ne.
To se zove hipertrofična kardiomiopatija.
Njegovo srce je preveliko.
Preveliko?
Dobro.
Ne, izvinite. U redu je.
Stvarno ti ne ide umiranje, znaš li to?
Oto, mislim da je vreme.
Mislim da je vreme. Vreme je. -Ja sam kardiolog.
Obavestiću ginekologiju. -Dobro.
Učinite nešto. Vreme je!
Spremni? Slikanje, narode!
Slikanje!
Spremni? Svi kažite, "Marko." Jedan, dva, tri.
Marko!
Oto! Ćao. Narode, ovo je naš prijatelj Oto.
Ćao, Oto!
Oto. Izvini, je li ovo zbog automobila ispred?
Ne, doneo sam vam nešto.
Oto. -Ofarbao sam je.
Sviđa mi se. -To je za bebu. -Hvala.
Pridrži ga na trenutak, molim te. -Zašto? -Da pokažem Tomiju.
Drži ga. -Plakaće.
Odmah se vraćam, bebo. -Dobro. -Tomaso? -Zdravo. Evo.
Treba li da mu stavim opet ovo čudo?
Evo. Da. Dobro. Ja sam deda Oto.
U redu?
Da ti pokažem kako ovo funkcioniše.
Ne moraš ništa da radiš. Polako. Tvoja mala glava...
Sad idemo ovako.
Sonja, ovo su Ebi i Luna. Imaju nešto za tebe.
Ćao, Sonja. -Ćao, Sonja.
To je glanc nov mali Marko.
I Marisol, Tomi. Pričao sam ti o njima. -Zdravo, Sonja.
Volela je roze cveće, devojke. Dobro ste odabrale. -I ja volim roze.
Jesi li video to?
Spremno? -Da.
Dobro.
Ne. Ne, ne. Daj, bre, Oto.
ZA MARISOL
Malkolme, proveri to ulje. Proveri ga. Šta kaže?
Deluje u redu, zar ne? -Ako ti tako kažeš. To je to. Dobro, sada...
Izvoli uputstvo. Izvoli papire. I ključ.
To je tvoj auto. -Zezaš li me? -Ne.
Šta? Oto! Hvala.
Bože. Spasao sam te folksvagena.
Imam auto! -Ovo je tvoj auto! -Zezaš li me?
Oto! Kupio si kamionet! Bože!
Hoćete da se provozate? -Idemo da se provozamo?
Lep kamionet, Oto. -Pažljivo.
Sviđa mi se tvoj auto, Oto. -Stvarno? Sačekaj samo da vidiš kako ide.
Ogroman je. -Ovo je Otov borbeni čudovišni kamionet.
Imaš li stripove? -Možemo li dobiti švedske eklere? -Ovo je život.
Dobro.
Ko je spreman za doručak?
Evo, kočite. U redu?
Ne mogu da verujem da Marko ima tri godine. Baš si porastao. -Ja ću, dušo.
Dušo?
Oto nije očistio svoj prilaz.
Pazite na brata.
Šta?
Uzmi ključeve.
Oto?
Oto.
Ljubavi.
Oto.
Ništa.
Marisol.
Marisol, ako čitaš ovo, ne brini. Nisam uradio ništa glupo.
Ispostavilo se da to što imam veliko srce nije dobro kao što zvuči.
Doktori su me upozorili da će mi ono doći glave na kraju,
pa sam unapred isplanirao, to je sve. Mačor jede tunjevinu dvaput dnevno
i voli da radi ono svoje kad je sam. Molim te poštuj to.
Hteo bih sahranu. -Sećamo te se pre ovog dana...
Ali ništa prenaduvano. Samo nekakav spomen...
Za one ljude koji misle da sam dao svoj doprinos.
Danas odajemo počast lokalnom heroju i prijatelju emisije, Otu Hendersonu.
Da li biste rekli nekoliko reči o Otu? -Da. Oto, volimo te.
U tvoju čast, Malkolm i ja
patroliramo bez izuzetka oko ručka i radnim danima.
Ostavio si veliki trag.
Moj advokat daće ti pristup mojim bankovnim računima.
Nikad nisam traćio novac na gluposti,
pa ćeš imati dovoljno da iškoluješ decu. -Kako si to uradila?
A sa ostatkom radi šta ti je volja. -Dobar pas. -Je li to torta za pse?
Moje malo majmunče.
Za Ota. -Kuća, i sve u njoj, tvoje je,
sve dok obećavaš da je nećeš prodati onim poganim agentima za nekretnine.
I zaboga, Marisol, nemoj dozvoliti Tomiju da vozi ševrolet.
Hajde. -Ili nekom drugom, što se tiče toga.
Samo ga tebi dajem.
Jer ti nisi idiot.
Deda Oto.
Ako vi ili neko koga poznajete imate probleme ili ste u krizi,
pomoć je dostupna. Čuvajte sebe i druge.
Preveo: Bambula