Tady Clara. Nejsem doma. Nechte mi vzkaz.
To jsem zase já. Jen zkouším, jestli to zvedneš.
Chybíš mi.
Dnes je významný den.
Je to historický den, bývalý německý kancléř Adolf Hitler
má být souzen za zločiny proti lidskosti
Mezinárodním trestním tribunálem.
Je to vyvrcholení neskutečných dvou měsíců,
během nichž a zubní záznamy a otisky prstů potvrdily totožnost...
Probíhá vyšetřování ohledně toho, jak se Hitlerovi
podařilo zinscenovat vlastní smrt a uniknout spravedlnosti.
Věří se, že na dopadení Hitlera
má zásluhu tajná skupina „lovců nacistů“.
Zatím je známa totožnost pouze jednoho jejího člena.
Jde o ženu, která sama přivedla Hitlera na americké velvyslanectví
v Uruguayi.
Někdejší agentka FBI...
Bývalá agentka FBI...
Millicent Morrisová.
Můžete nám říct, jak jste ho chytili?
Chcete, aby visel?
Měl by Hitler dostat trest smrti?
Jsi v pořádku?
Kéž by to mohl vidět Murray.
Je tady.
On to vidí.
Vlastní hračkářství na Manhattanu.
Ano. Heinz Richter otevřel hračkářství Červený balonek před dvaceti lety.
Žije sám ve Forest Hills.
-Jsme hodně blízko, ale potřebujeme víc. -Víc?
Ano, víc. Musíme si být 100% jistí.
-Ale Ruth... -Má pravdu.
Ten člověk je sběratel.
Něco ze svého minulého života si jistě nese s sebou.
To vám garantuju.
-Vloupejte se k němu. Uvidíte, co najdete. -To by nás mohlo prozradit, Meyere.
Zabít nevinného muže? To nás vystaví něčemu, z čeho se už nemusíme vzpamatovat.
Jsme opravdu blízko. Musíš potvrdit jeho totožnost.
Uvidím, co se dá dělat.
Dobře.
Ano.
Když si pomyslím, že jsme ho možná konečně našli.
-Podívej, co jsme stvořili. -Je to skvělé.
A není to jediné, co jsme stvořili.
Byla to krásná dívka, Naomi.
Matčino jméno.
Tvoje matka byla světice.
Tak jsem myslela, že bude po ní.
Ale byla jako osina v zadku, Naomi.
-Vyspělá, kurážná... -Jako její matka.
Ale byla taky po otci. Laskavá, dobrá.
Kéž bych ji byl poznal.
Taky bych si to přála.
Podívej se na mě, Meyere.
Měla tvoje oči.
Pamatuju si, jak ti to v té hrozné místnosti udělal.
Myslím, že jsem to cítila s tebou.
Vypálené do svého srdce.
Tolik jizev, Ruth.
Ano. Ale copak nejsme nic než jizvy?
Jsem tak ráda, že jsem tě našla.
Konečně jsem tě našla.
Nechte ho žít!
Stráže u mnichovského soudu mají pohotovost.
Německo obdrželo věrohodnou hrozbu
možného teroristického útoku ze strany rasistických skupin.
Čeká se emočně náročný den,
neboť mezi přihlížejícími budou přeživší z táborů.
Bože, vypadá tak staře.
Jo.
Úřední orgány se obávají útoku.
A taky mají proč.
Čas se předvést.
Hitlera bude soudit pět soudců.
Boris Fedorov z Ruska, Marion Jeneretová z Francie,
Archibald Hollings z Velké Británie,
Lorraine Collinsová ze Spojených států
a předsedající soudce Wolfgang Mueller z Německa,
jehož objektivita je zpochybňována
vzhledem k jeho údajným vazbám na nacistický režim během studia práv.
Soudce Mueller se k obviněním nevyjádřil.
Sešli jsme se zde u Mezinárodního tribunálu pro válečné zločiny
ve jménu lidu proti Adolfu Hitlerovi.
Mnozí tento proces označili za proces tisíciletí.
Já bych řekl, že v této místnosti, s tímto předsedajícím soudcem
to bude proces jako každý jiný.
Jsme zde prostě proto, abychom nad vší pochybnost dokázali nevinu či vinu
za zločiny, z nichž je obviněn.
Pamatujte, že spolu s ostatními soudci musíme dospět k jednomyslnému verdiktu,
aby bylo rozhodnutí považováno za konečné.
Pane Frankele, řeč obžaloby.
Jakkoli není přehnané říct, že náš případ, v němž musíme spočíst
vážné zločiny obviněného Adolfa Hitlera, je úkol hodný Herkula,
pravdou je, že je poměrně jednoduchý
díky práci našich předchůdců a precedentu zavedenému
vojenským tribunálem v Norimberku a procesy probíhajícími těsně po válce.
Jsme proto přesvědčeni, že vám předložíme
jednoznačné a nevyvratitelné důkazy.
Děkuji, pane Frankele.
Obhajoba nyní může povstat a přednést svou řeč.
Rozdrťte je na prach.
Zrádce!
Žide! Jak ho můžeš zastupovat?
Klid. Ticho v soudní síni.
Vaše Ctihodnosti,
stojím před vámi
jménem svého klienta Adolfa Hitlera.
A...
Nejsem tu, abych tvrdil, že můj klient není monstrum,
že nebyl diktátor, nebo dokonce vrah.
Jsem tu proto, abych hájil jeho právo na svobodný a spravedlivý proces.
A jsem tu, abych tvrdil, že Adolf Hitler
by neměl být shledán vinným z konkrétních obvinění, kterým čelí.
Děkuji.
Pokračujme.
Pane Speere, řekněte nám, jaké bylo vaše povolání mezi lety 1942 a 1945.
Sloužil jsem Říši jako ministr zbrojní výroby.
Toto je čestné prohlášení, které jste podepsal v Mnichově.
Přečetl byste prosím vyznačenou část soudu?
„Nenávist k Židům byla Hitlerovým mottem a ústředním bodem.
Možná právě tento prvek byl jeho hnacím motorem.
Účastnil jsem se zasedání Říšského sněmu 30. ledna 1939,
během něhož nás Hitler ujistil, že v případě války
to nebudou Němci, ale Židé, kdo bude zničen.“
Povězte mi, kdy jste se poprvé dozvěděl o Hitlerově plánu
vyhladit evropskou židovskou populaci?
-Námitka, Ctihodnosti. Zavádějící. -Přijímá se.
Budu pokračovat. V roce 1945 Hitler vydal takzvaný Neronův rozkaz.
Čeho se domáhal?
Cokoli hodnotného, co na území Říše mohlo být použito nepřítelem
k vedení války, mělo být zničeno.
A proč takový rozkaz vydal?
-Námitka, Vaše Ctihodnosti. Spekulace. -Přijímá se.
-Ctihodnosti, tento svědek bude... -Zamítá se.
Pokračujte, žalobce.
Řekněte mi, když jste naposledy viděl Adolfa Hitlera v bunkru v Berlíně,
co vám řekl?
Řekl,
že nejvíc lituje toho, že neoddělal všechny Židy.
Proč myslíte, že tohoto nejvíce litoval?
Námitka, Ctihodnosti. Spekulace.
-Přijímá se. -Vaše Ctihodnosti...
Řekl jsem, že se přijímá.
-...to je v rámci obžaloby... -Řekl jsem, že se přijímá.
Řekl jste to.
Hloupost.
Zástupci, ke mně do kanceláře.
Dovolíš mi položit aspoň jednu otázku,
než vzneseš další mimoprávní námitku?
Skončil jste?
Ano.
Vaše Ctihodnosti.
Rád bych vám připomněl,
že důkazní břemeno v tomto případu padá na vás.
Musíte nezvratně dokázat, že se Hitler dopustil zločinů proti míru,
lidskosti, válečných zločinů
a spiknutí s cílem zmíněné zločiny spáchat.
Obvinění, jež jste vznesl.
A pokud to dokážete nade vší pochybnost,
rozhodnu ve váš prospěch.
Ale pokud nikoli, rozhodnu v jeho.
Tak je to prosté.
Rozumíme si, pane Frankele?
Ano.
Dobře.
Dělám jen svou práci.
Správnou věc.
Oba jsme Židé
a máme velmi odlišnou představu o tom, co je správné.
A nyní k výpovědi předvoláme přeživší holokaustu.
Soud se musí přenést přes abstraktní chápání genocidy
a poslechnout si oběti samotné.
Můžete pokračovat, pane Frankele.
Předvolávám nyní na lavici svědků Mindy Markowitzovou
z Brooklynu v New Yorku, původem z Kališe v Polsku.
Uvedla byste prosím před soudem své jméno?
Mindy Markowitzová.
-Abraham Putnitsky. -Esther Schwarzmanová.
-Vadoma Orsosová. -Isaac Wolff.
-Sara Weilová. -Řeknete nám, kde jste se narodila?
-V Kališi v Polsku. -V Berlíně v Německu.
-V Ostravě v Československu. -V Zalaegerszegu v Maďarsku.
-Ve Vídni v Rakousku. -V Lodži v Polsku.
Mohla byste nám prosím říct, co se vám za nacistického režimu stalo?
Gestapo nás vyvedlo z našeho malého bytu
a násilím nás naložilo na dobytčáky.
-Námitka, Ctihodnosti. -Na jakém základě?
Je mi velice líto, čím si paní Markowtizová prošla,
ale mám námitku z důvodů relevance.
Vaše Ctihodnosti,
v době, kdy je pravda o holokaustu často
a horlivě popírána,
bagatelizována a přikrášlována,
je důležité ustanovit základní pravdu,
že k holokaustu došlo.
Že to byla systematická vyhlazovací kampaň prováděná individuálními aktéry a národy,
o níž si mnozí přejí, aby byla považována za výmysl.
Ta měla za následek smrt jedenácti milionů
mužů, žen a dětí.
A byla zorganizována a provedena mužem, jenž sedí v tomto skleněném boxu.
Pokud není svědectví přeživších a jejich zážitky relevantní,
Ctihodnosti, pak už nevím, co je.
Zamítá se. Můžete pokračovat, paní Markowitzová.
V dobytčáku nás byly desítky.
Nebylo kam si sednout nebo dojít na záchod. Prakticky žádný vzduch.
Nacistický strážce mi zastřelil otce přímo před očima.
Mou matku taky.
-A pak se smál. -Vlevo, vpravo.
To ty stráže říkaly.
Vedli ji rovnou do plynové komory.
A viděli jsme z krematoria vycházet příšerný černý kouř.
Bylo jí sedm.
Mé dceři.
S přítelem jsme byli nuceni vydat se na pochod smrti.
Nazí do půl těla. Vychrtlí.
Sníh nám dopadal na hlavu a z dáli jsme slyšeli spojeneckou palbu.
Stráže mi nakázaly shazovat
mrtvá těla do masového hrobu.
Nedalo se to snést. Utekla jsem.
Byl to krásný chlapeček.
Aaron.
Když jsme přijeli do lágru,
nacisté se nás pokusili rozdělit.
Můj manžel Murray Aarona nechtěl pustit.
Strážní vytrhli
Aarona manželovi z náruče
a střelili mého chlapečka do hrudi.
Každý den se mi po něm stýská.
A po Murraym taky.
Jak by byl život jiný, kdyby toho všeho nebylo.
Kdyby nebylo vás.
Dlouho jsem o tomto dni snila, o dni,
kdy se vám budu moct podívat do tváře
a říct vám, jaké to bylo.
-Námitka, Ctihodnosti. -Na den, kdy budu konečně vyslyšena.
Paní Markowitzová, obracejte se s připomínkami na soud,
ne na obžalovaného.
Před tím vším jsem byla mladá dívka.
Ráda jsem tančila na Marlene, četla pochmurné romány
a studovala techniku.
Byla jsem jen člověk.
My všichni jsme byli jen lidé.
A vy jste se nás pokusil vyhubit.
Vybít nás.
Ale dnes je to naše aréna.
-Ctihodnosti... -Paní Markowitzová.
V sále práva. Chtěl jste nás pohřbít.
Ale my byli semínka, která vyrostla znovu silnější.
A naše větve dosáhly
až ke světlu spravedlnosti.
-Paní Markowitzová. -Přežili jsme, abychom mohli vyprávět.
A nikdy, nikdy nedopustíme, aby svět zapomněl.
Paní Markowitzová, to stačí.
To je vše. Skončila jsem.
Nezaslouží si, abych na něj dál plýtvala dechem,
myšlenkami nebo slovy.
-To je vše, Ctihodnosti. -Pane Kramere.
Nemáme další otázky.
Prosím o chvíli se svým klientem.
Udělejte s ní křížový výslech. Lhala.
-Nelhala. -Je to lhářka.
-A jestli o tom tito lidé lhali... -Nelhali.
Konfrontujte ji.
-Pane Kramere. -Ještě chviličku, Ctihodnosti.
Všichni lžou. Přehánějí.
Jen jsme je vystěhovali ze země.
Vaše Ctihodnosti, nemáme další otázky.
Ale ano, máme. Máme spoustu otázek.
-Co to děláte? -Vyslechněte ji.
-Ne. -Tak máte padáka.
Chcete se hájit sám?
-Pane Kramere. -Moment, Ctihodnosti.
Myslíte, že soudci ani svět neuvidí, že jste naprostý šílenec?
Jsem jediný, kdo vás ochrání před oprátkou.
Povězte. Mám v té velké lži pokračovat?
Mám překroutit jejich slova,
najít mezery v jejich jasných vzpomínkách?
To si můžete rovnou hodit mašli. Co si vyberete?
Nemáme další otázky, Ctihodnosti.
Děkuji, paní Markowitzová.
Soud je o den odročen.
Soudní řízení pokračuje třetím dnem
a prokurátor Oliver Frankel
je připraven předložit soudu své argumenty.
Toto je muž, který to všechno začal.
V roce 1935 nacisté zavedli rasové zákony,
které Židy zbavily práva na občanství.
Kdo byl tehdy německým kancléřem? Adolf Hitler.
V roce 1941 nacisté napadli Sovětský svaz.
Když začalo masové vyvražďování Židů,
kdo byl německým kancléřem?
Adolf Hitler.
Dokumenty z lednové konference roku 1942 ve Wannsee v Berlíně
odhalily, že Hitlerův plán na konečné řešení,
konečné vyhlazení židovského národa,
byl koordinován a projednáván nacistickými předáky
na jeho rozkaz.
Země je kulatá.
Obloha je modrá.
A Adolf Hitler je zodpovědný
za vyvraždění jedenácti milionů Židů,
Romů, homosexuálů,
politických disidentů, komunistů, Poláků
a nespočet dalších
během své genocidní vlády.
To je od obžaloby vše, Vaše Ctihodnosti.
Haló?
To je Heinz Richter?
-Kdo je to? -Nezavěšuj.
Chci ti říct o jedné ženě.
O jedné přeživší holokaustu, která tě našla.
A určitě bys udělal dobře, kdybys ji našel první.
-Rozumíš, co ti říkám? -Kdo jste?
Jmenuje se Ruth Heidelbaumová.
Sedmdesátá třetí ulice 2513, Brooklyn.
-Poznamenal sis to? -Kdo je to?
Jsem čestný a loajální.
-Haló. -To jsem já, Ruthie. Jen tě kontroluju.
Jsem v pořádku, Mindeleh. Děkuju.
Ale zítra bychom si měly promluvit.
Něco jsem našla.
Je pátý den soudního procesu tisíciletí
a obhájce Adolfa Hitlera Benjamin Kramer
začal předkládat své argumenty...
Řídí se heslem: „Hodím do placu všechno, uvidím, co zabere.“
Téměř celý svět je zajedno v tom,
že Hitlerův obhájce vyčerpal veškeré možnosti, které má,
a panu Kramerovi zbývá pouze jediná strategie.
Bude Hitler svědčit?
Co to sakra děláš? Nemůžeš ho předvolat.
-Proč ne? -„Proč ne?“
Protože mu dáváš volný vysílací čas. Uslyší ho miliony lidí na celém světě.
Další platforma, „tyranská kazatelna“, další pitomá televizní show.
Má právo se hájit.
-Za jakou cenu? -Olivere.
Bude lanařit, lhát, popírat, indoktrinovat,
podněcovat, vychová si novou generaci. Ne!
To nemůžeš dopustit.
Ukážeš se při křížovém výslechu. Má na to právo.
-Chceš být zodpovědný... -Je to jeho právo.
Dokonce i on má práva. Jestli ne, kde potom jsme?
Chceš být zodpovědný za to, že povstane nová generace neonacistů?
Rasistů, antisemitů, masových vrahů?
Jestli ho předvoláš, jestli to dovolíš,
co se z tebe stane?
Ale když to neudělám,
co se stane z nás?
Tohle nemůže být švindl.
Proces jen naoko, vykonstruovaný.
Když mu nedopřejeme řádnou obhajobu,
budeme jako on.
Ne.
Jsi Žid, Bene.
-Já vím. Jo. -Jsi Žid.
Ty, a děláš tohle?
Nebude to mít dopad jen na tebe, ale na nás všechny.
Co to o nás bude vypovídat?
Proto to dělám. Kvůli tomu, co to o nás vypovídá.
Přísaháte, že budete mluvit pravdu, celou pravdu a nic než pravdu,
k tomu vám dopomáhej Bůh?
K tomu mi dopomáhej Bůh.
Možná je to lest.
Bude v každé televizi na světě. Něco chystá.
Já mám strach, co stráže. Vojenská policie?
Naše kontakty všechny zkontrolovaly.
Prověřili jsme jejich původ, pověření a identitu.
Je dobré mít oči na stopkách.
Obhájce Hitlera předvolal před hodinou
a snaží se mezi bývalým kancléřem a jeho posluhovači vytvořit odstup.
Nařídil jste někdy smrt šesti milionů Židů?
Ne.
-Nařídil jste smrt šesti tisíc Židů? -Ne.
Nařídil jste smrt jediného Žida?
Nikdy jsem rozkaz k zabití žádného Žida nevydal.
A žádný dokument vám opak nepotvrdí.
Vy Američani jste zabíjeli indiány
a zotročovali Afričany.
Vy Britové jste pozavírali Búry do koncentračních táborů
a vy Sověti jste zavraždili miliony lidí.
A vy tu sedíte a chcete mě soudit?
Žádné další otázky, Ctihodnosti.
Svědek je váš, pane žalobce.
Říkáte, že jste jednal naprosto v souladu s německými zákony.
Správně.
Tvrdíte, že jste pouze vykonával válečné povinnosti
a dodržoval mezinárodní válečné úmluvy.
To je pravda.
Tvrdíte, že jste během svého kancléřství nenařídil smrt
jediného člověka.
To je pravda. Jsem nevinný.
Nevinný.
Když jste tedy neporušil žádné zákony, proč se schováváte?
Proč se skrývat v Argentině na 200 hektarovém pozemku,
v naprosté pustině?
-Neskrýval jsem se. -A co jste dělal?
-Byl jsem tam na dovolené. -Na dovolené?
-Třicet let? -Zasloužil jsem si ji.
Žil jsem v Argentině na svém letním sídle a užíval si slunce.
Odpočíval. A psal novou kapitolu svých pamětí.
A pracoval na návratu.
-Na návratu k čemu? -Do politiky.
Myslíte, že by vás zpět na světovém pódiu uvítali?
Všichni mají rádi dobrý comeback, ne?
Říkáte, že jste svou ideologii založil na konceptu panské rasy.
Můžete mi prosím vyložit, co to znamená?
Námitka, Vaše Ctihodnosti. Relevantnost?
Veškeré Hitlerovo konání se zakládalo na jediné ideologii.
A jejím jádrem byla představa o nadřazenosti panské rasy.
Abychom zjistili, zda jde o zločin, musíme prokázat záměr.
Našlapujte opatrně, pane Frankele.
Takže znovu. Tato teorie panské rasy.
Můžete nám ji vysvětlit?
Ta lež.
-To není teorie. Je to fakt. -A přesto sedíte zde.
Ve vězeňském mundúru a okovech.
Trochu podivné na krále, ne?
To kvůli židovskému spiknutí.
Židovské spiknutí.
Ta prastará lež.
-Námitka. -Zamítá se.
Jste tu kvůli Židům. Jako já. Jak to?
-Kvůli vaším lžím. -Lžím. Lžím o čem?
O povaze mé účasti.
Takže jste do vyhlazování
milionů mužů, žen a dětí zapojen nebyl?
Jistěže ne.
Nebudou tímto vaši přívrženci zklamáni?
Je mnoho rasistů a bigotních lidí,
tam venku, pane, kteří vás stále uctívají
právě proto, že jste zosnoval genocidu šesti milionů Židů.
Stovek tisíc Romů,
homosexuálů
a dalších.
Říkáte tedy, že vás uctívají mylně?
Ne, nemýlí se. Dosáhl jsem mnoha úspěchů.
Jsem reformátor a revolucionář světového řádu.
Světového řádu.
Takže za holocaust zodpovědný jste?
-Já... -Takže si z vás mylně dělají modlu?
-Ne, oni... -Tak jak to je?
Buď svou účast na holokaustu odmítáte,
anebo jste na to, že jste vyhladil miliony lidí, hrdý.
Obojí nejde.
Tohle vy Židi děláte. Překrucujete slova.
Sami jste zodpovědní za to, co se vám stalo.
No jistě. Můžeme za všechno.
Za mor, zemětřesení, Velkou hospodářskou krizi,
za všechny války světa.
-Za nemoci. A za hladomor. -Za bolest a utrpení.
A za všechno zlo.
A za všechnu temnotu světa, kterou jste vytvořili.
Ničemové!
Jste chamraď. Lůza!
-Je toto důvod, proč jste se ukrýval? -Neukrýval jsem se.
Jste breptající cvok. Pointa noční talk show.
Ubohý maniakální narkoman, nenávistný a zvrácený.
Použil jste nejubožejší nástroj ze všech, strach, abyste démonizoval
a poštval nevinné, nevědomé lidi proti svým spoluobčanům,
jen abyste se udržel u moci.
-Námitka. -Přijímá se. Žalobce?
Pořád jsem vůdce strany.
Jaké strany? NSDAP už neexistuje.
-Jsem vůdce Říše. -Západní Německo je svébytná demokracie.
Myslíte, že mluvím o Německu?
Jsem vůdce hnutí, které se zrodilo v srdcích a myslích lidí
a z jejich krve a půdy.
Jistěže jsem vydal rozkaz.
Jistěže jsem měl vizi.
Jistěže jsem to já.
Klid v soudní síni.
A mí lidé mě budou dál následovat.
-Slyšíte mě? -Ano.
A my tu budeme každou minutu každý den, abychom proti tomu bojovali.
Víme, že to nezmizí.
Víme, že nenávist, nevědomost a strach
budou vždy součástí společnosti.
Ale vy ne, pane.
Jednoho dne si najdou novou modlu, nového podvodníka,
zrozeného díky novému masovému sdělovacímu prostředku,
ale omílajícího ty samé lži
o strašácích, vymírajících kulturách a hlubokých státech.
A i tomu budeme čelit.
Nemám dalších otázek.
Po dvoudenním rokování
je tu verdikt.
Svět napjatě čeká, až soudci dnes odpoledne vynesou svůj soud.
Mí kolegové soudci a já jsme pozorně vyslechli
svědectví a argumenty předložené soudu.
Prověřili jsme i všechny dokumenty a důkazy.
Dozorce nyní předvede obžalovaného před tribunál.
Adolfe Hitlere, ve věci zločinů proti míru
jste shledán vinným v souladu s obviněním.
Ve věci válečných zločinů vinen.
Ve věci zločinů proti lidskosti vinen.
Ve věci spiknutí s cílem spáchání vraždy vinen.
Adolfe Hitlere, tímto se odsuzujete
k doživotnímu odnětí svobody bez možnosti podmínečného propuštění.
Adolf HItler byl shledán vinen ve všech bodech obžaloby.
Tak jo. Jdeme.
Co se děje?
Kruci!
Doktora!
Zatraceně!
Potřebujeme sanitku.
Hej! Potřebujeme pomoc! Rychle!
Má infarkt!
Prý měl infarkt. Berou ho do nemocnice.
Ano.
Jdeme.
Musíme jít. Něco chystá.
Sedm minut od Mnichovské univerzity.
Šest minut od Mnichovské univerzity.
Šest minut odtud.
V nemocnici budu hlídat jeho pokoj.
-Ty si vezmeš okolí. -Pokud tam jede.
-Kdo má pro mě zbraň navíc? -Já.
Zasraná banda orlích skautů. To miluju.
-Šlápni na to! -Jeď!
-Ujíždějí nám! -Jeď!
Držte se.
Kam jedeš?
Co sakra děláš?
Nemocnice je tudy!
Heil Hitler!
Deset vteřin.
Teď!
Držte se!
Joe!
Musíme si pospíšit, mein Führer.
Opatrně.
Bylo načase.
Ahoj, lásko.
-A bravo vám. -Bylo mi ctí ho zachránit.
Ale vlastně jste ho nezachraňoval.
Co se děje?
V soudní síni ses pěkně ztrapnil.
Vysílalo se to do celého světa. Ten právník měl pravdu.
Vypadals jako ubohý, nenávistný a neoriginální cvok, což taky jsi.
-Ne. -Následnictví přichází teď, drahoušku.
Přebírám korunu. Vedu.
Když vidím, jak ses nechal zajmout,
nemůžeme riskovat, že zase zmizíš.
Teď tě zabijeme, spálíme tělo
a bude to vypadat, že jsi slavně unikl na neznámé místo,
kde už tě nikdo nikdy nedopadne.
Je tu problém.
Ty nejsi vůdce.
Už jsem tě dvakrát zachránila. Jsem víc vůdce, než ty kdy budeš.
Udělej to!
Bohužel naše věc se špatně snáší s královnami.
Ale já vůdce jsem.
Budoucnost jsem já.
Je čas jít.
-Co ode mě chceš? -Chci pomazání.
Lidé mají rádi jasnou následnickou linii.
Ve vězení jsem dal dohromady armádu. Pojďte.
Tihle muži umí bojovat, zabíjet. A dokážu je vést.
Dostanou nás odtud. Helikoptéra je na cestě.
Dolů! Hned!
Travisi!
Travisi! Kde jsi?
Podívej se na mě!
Jonahu!
Dejte ty zbraně kurva dolů! Hned!
K zemi!
Lehněte si na zem!
No tak...
Jonahu, vydrž.
Kde je?
Zavolejte kurva sanitku!
Zavolejte hned sanitku!
Amen.
1977 DVA MĚSÍCE PO SMRTI RUTH...
Kéž bych ji znal.
Takovou, jaká doopravdy byla.
-Víš, jaká byla, Jonahu. -Nevím.
-Ale ano. -Ne.
Ne ta, co lovila nacisty,
ani ta z domobrany.
Ne tu ženu před tím, než se všechno stalo.
Ale ty jsi ji znal po všech stránkách.
Šlapu po téhle zemi už spoustu let, Jonahu.
Poznal jsem rozličné podoby lidských bytostí.
Znám dvojníky a dvojí tváře.
Jak anděly, tak monstra.
Ale nad tím vším
je jedno pravé já.
Každý z nás si volíme, komu to já odhalíme.
A Ruth si vybrala tebe.
Jen ty, Jonahu, jsi poznal její pravé já.
To, jak se dívala na Měsíc,
jako by to byl přítel, kterého před těmi lety opustila.
Vždycky se bála, že zapomene matčinu tvář.
Pamatuju si, že si přála, aby nebyla jen přeživší.
Ale byla vděčná za to, co dělala. Vždycky byla vděčná.
Bylo v ní mnohem víc.
Vždycky zamrkala, když se smála.
Taky ráda klepala na dřevo.
To milovala.
Úžasné. Bylo pro ni osvobozením,
že tě měla.
Měla pro co žít.
A žes v ní viděl to,
cos v ní viděl, lidskou bytost.
Není to, po čem všichni toužíme?
Myslíme, že je to něco jiného,
ale třeba je to vše, co potřebujeme.
Být vidět v našem absurdním životě.
Jak jednoduché.
Co jiného než být vidět?
-Ahoj. -Ahoj.
Mrzí mě to.
No tak, zlato. Přijdeme pozdě.
Říká ta, co byla hodinu ve sprše.
DĚKUJU, MILLIE MORRISOVÁ
Jo.
Bonjour, madame Morrisová. Na lince je kongresmanka Handelmanová.
-Agentka Morrisová. -Liz.
Už je to dlouho. Ale volám, abych ti pogratulovala. Dobrá práce.
-Cože? -Že jsi dovedla Hitlera před soud.
Rádi bychom ti udělili Zlatou medaili Kongresu.
Chtěla jsem ti tu dobrou zprávu sdělit.
Byla jsem to já.
Já ho zabila. Já zabila Prentze. To já.
Těšíme se na předávání ve Washingtonu.
Jsi hrdinka, Millie.
Svět hrdiny potřebuje.
No tak, lásko. Nesmíme přijít pozdě.
Mazal tov!
Jsem v šoku, že s sebou nemáš parťáka.
Samozřejmě že mám.
-Prosím tě, řekni mi, že ho nenosíš... -Všude. Nosím ho všude.
-Jsi blázen. -Akademií oceněný blázen.
Ozval se ti Joe?
Ne.
Nechal vzkaz. Zněl spokojeně.
Doufám, že je v pořádku, ať je kdekoli.
-Jsem rád, že jsi v pohodě, Rox. -Nápodobně.
-Na zdraví. -Na zdraví.
Jak se to pije?
Sama tančit nebudu. Jdeš se mnou.
Dobře. Půjdeme oba.
Tohle je Oscar. Nemůže se dočkat, až si zatrsá.
Hej. Blahopřeju.
Jo, zrovna se připravuju na proslov její mámy.
Hele, byla by pyšná, kam jsi to dotáhl,
kým ses stal.
Znám hodně zrůd, Jonahu. A ty zrůda nejsi.
Ani ty, Millie. Snad to víš.
Hej, manžílku.
-My dva na parket. -Dobře.
Večeře, číslo 45278.
45278?
Nevíš, kdo jsem?
Ahoj, zlato.
Jak bylo u Veronique?
Veronique byla tlustá stará kráva jako obvykle.
Bydlíte v úplném paláci.
Proti tobě máme my v New Yorku krabici na boty.
Clara tu brzy bude.
Ano. Je tak 14 minut odsud.
Naposledy byla ještě na rue St. Dominique.
-Jsem mimo hru, Harriet. -Já vím.
Bohužel to vím. Jen jsem ti přišla předat svatební dar.
Miluju svatební dary. Na. Otevři ho.
Už jste nám s Millie daly ten příšerný tác na sýry.
Tenhle je jen ode mě. Millie by nesouhlasila.
Našla jsem to, když jsem vyklízela u Chavy.
Co je to?
Záznam telefonních hovorů z Červeného balonku Heinze Richtera
ze 17. června 1977.
Když zabili moji saftu?
Ve 21.17, jen pár hodin předtím, než byla Ruth zavražděna,
do hračkářství někdo volal z čísla 212-7734-309.
To číslo patřilo rezidenci...
Meyera Offermana.
Meyer zavolal Richterovi.
Meyer vydal rozkaz.
Upřímnou soustrast.
Ruth přišla na to, že Meyer byl Vlk.
Dala si to dohromady.
Ale než stačila něco udělat, dostal ji.
Zlo neodpočívá, Jonahu. Nechodí do důchodu.
Tak proč bychom měli my?
Jak můžeme?
Vyprávíme příběhy o minulosti, abychom změnili budoucnost.
No nic, pozdravuj ode mě Claru.
Přeju vám dvěma hodně štěstí až do smrti.
Miami bylo pěkné překvapení pro destinaci na líbánky.
Říkal jsem si, že to pro tebe bude příjemná změna.
-Co je? -Vidím je v tobě.
Tvoji babičku, Chavu.
Vidím tebe. A moc se mi to, co vidím, líbí.
Na nové začátky.
VELKÝ LOV
Překlad titulků: Vixo
Kreativní dohled Kateřina Hámová