Sunt Clara. Nu sunt acasă. Lasă-mi un mesaj!
Clara, eu sunt, din nou. Am sunat sperând că vei răspunde.
Mi-e dor de tine.
Astăzi este o zi memorabilă,
o zi istorică! Fostul cancelar german, Adolf Hitler,
este adus în fața justiției pentru crime împotriva umanității
de către un Tribunal Penal Internațional.
Este încununarea a două luni incredibile
în care probele dentare și amprentele au dovedit veridicitatea...
Au fost deschise anchete pentru a stabili cum a reușit Hitler
să-și însceneze propria moarte și să se sustragă justiției.
Se crede că un grup secret
de „vânători de naziști” a ajutat la aducerea dlui Hitler în fața judecății.
Un singur membru al grupului a fost identificat public.
Femeia care prin forțe proprii l-a predat pe Adolf Hitler la Ambasada Americii
din Uruguay.
Fosta agentă FBI...
Millicent Morris.
Ne puteți spune cum l-ați prins?
Îl vreți spânzurat?
Hitler ar trebui executat?
Ești bine?
Aș vrea ca Murray al meu să fi fost aici, să vadă asta.
E aici.
Vede asta.
Deține un magazin de jucării în Manhattan.
Da. Heinz Richter a deschis acum 20 de ani magazinul de jucării Red Balloon.
Locuiește singur în Forest Hills.
- Suntem aproape, dar ne trebuie mai mult. - Mai mult?
Da, mai mult. Trebuie să fim 100% siguri.
- Dar, Ruth... - Are dreptate.
Omul ăsta e un colecționar.
Are ceva din fosta sa viață cu el.
V-o spun cu siguranță.
- Intră acolo. Vezi ce găsești. - Meyer, asta ne-ar putea expune.
Uciderea unui om nevinovat? Ne va expune la lucruri din care nu ne vom mai reveni.
Suntem foarte aproape. Trebuie să-l verifici.
Voi vedea ce pot face.
Bine.
Da.
După toți acești ani, să te gândești că poate l-am găsit în sfârșit...
- Uite ce am creat. - Este minunat.
Nu e singurul lucru pe care l-am creat, Meyer.
Naomi era o fată frumoasă.
Numele mamei mele.
Mama ta era o sfântă.
Așa că am crezut că se va lipi și de ea.
Dar Naomi era o pacoste.
- Precoce, îndrăzneață... - Ca mama ei.
A semănat și cu tatăl ei. Era amabilă, bună.
Mi-ar plăcea să o fi cunoscut și tu.
Și mie mi-ar plăcea.
Uită-te la mine, Meyer! Privește-mă!
Avea ochii tăi.
Îmi amintesc când el ți-a făcut asta în încăperea aceea groaznică.
Îmi părea că-ți simt durerea.
Ca pe un cuțit în inimă.
Atât de multe cicatrice, Ruth.
Da. Ce suntem noi, dacă nu niște cicatrice?
Mă bucur atât de mult că te-am găsit!
În sfârșit, te-am găsit!
Lăsați-l să trăiască!
Securitatea este în alertă maximă la tribunalul din München.
Germania a primit amenințări credibile
cu un atac terorist al grupărilor de supremație a albilor.
O zi cu puternică încărcătură emoțională,
printre spectatori se numără supraviețuitori din lagăre.
Doamne, ce bătrân arată!
Da.
Autoritățile se tem de un atac.
Și ar trebui să se teamă.
Începe distracția!
Hitler va fi judecat de cinci judecători.
Boris Fedorov din Rusia, Marion Generet din Franța,
Archibald Hollings din Marea Britanie,
Lorraine Collins din SUA
și judecătorul-șef Wolfgang Mueller din Germania,
a cărui obiectivitate a fost pusă la îndoială
din cauza presupuselor sale legături cu regimul nazist ca student la drept.
Judecătorul Mueller nu a comentat cu privire la acuzații.
Am reunit aici Tribunalul Internațional pentru Crime de Război,
în numele poporului împotriva lui Adolf Hitler.
Mulți consideră acest caz procesul mileniului.
Sunt de părere că în această instanță, cu acest prezidiu de judecată
gestionând derularea cazului, acesta va fi un proces ca oricare altul.
Suntem aici doar pentru a stabili nevinovăția sau vinovăția acestui individ,
dincolo de orice îndoială, în legătură cu crimele de care este acuzat.
Rețineți, eu și colegii judecători trebuie să ajungem la o decizie unanimă
înainte ca hotărârea să fie definitivă.
Dle Frankel, prezentați poziția acuzării.
Deși nu e o exagerare să spunem că acest caz a fost o sarcină herculeană,
pentru a aduna toate fărădelegile acuzatului, Adolf Hitler...
De fapt, cazul nostru este relativ simplu,
prin activitatea predecesorilor noștri și precedentul stabilit
de către tribunalul militar de la Nürnberg și procesele de după război.
Prin urmare, avem convingerea că vă vom prezenta
un caz cu o rezolvare simplă, fără echivoc.
Mulțumesc, domnule Frankel!
Apărarea poate lua cuvântul pentru a-și argumenta poziția.
Lasă-i fără suflare!
Trădătorule!
Ești un trădător!
Evreu! Cum îl poți reprezenta?
Liniște! Păstrați liniștea!
Onorată instanță,
am venit în fața dvs.
în numele clientului meu, Adolf Hitler.
Și...
Nu sunt aici pentru a susține că clientul meu nu e un monstru,
că nu a fost dictator și chiar criminal.
Sunt aici pentru a-i apăra dreptul la un proces liber și echitabil.
Și mă aflu aici pentru a pleda că Adolf Hitler
ar trebui să fie găsit nevinovat de acuzațiile care i se aduc.
Mulțumesc.
Să începem.
Vă rog, spuneți-ne ocupația dvs., dle Speer, între 1942 și 1945.
Am slujit Reichului ca ministru al armamentului și producției de război.
Aceasta e o declarație pe care ați semnat-o la München.
Puteți citi, vă rog, fragmentul subliniat pentru instanță?
„Ura față de evrei a fost mottoul lui Hitler și ideea centrală.
„Poate chiar elementul care l-a motivat.
„Am fost prezent la sesiunea Reichstagului din 30 ianuarie 1939,
„când Hitler ne-a asigurat că, în caz de război,
„nu germanii, ci evreii vor fi cei exterminați.”
Spuneți-mi, când ați aflat prima dată de planul lui Adolf Hitler
de a extermina populația evreiască a Europei?
- Obiecție, onorată instanță! Manipulare. - Obiecție acceptată.
Voi merge mai departe. În 1945, Hitler a emis așa-numitul „decret Nero”.
Ce prevedea această politică?
Orice lucru de valoare din teritoriul Reichului care putea fi folosit de inamic
pentru acuzațiile cu privire la război trebuia distrus.
Și de ce a emis acest ordin?
- Obiecție, onorată instanță! Speculații. - Se acceptă.
- Onorată instanță, acest martor va... - Se respinge!
Continuați, dle avocat!
Spuneți-mi, când l-ați văzut ultima dată pe Adolf Hitler în buncărul din Berlin,
ce v-a spus?
A spus
că cel mai mare regret al său era că nu exterminase complet evreii.
De ce credeți că acesta a fost cel mai mare regret al lui?
Obiecție, onorată instanță! Speculații.
- Se acceptă. - Onorată instanță, e...
Am spus că se acceptă.
- ...în cadrul procuraturii... - Am spus că se acceptă!
Așa este.
Ce căcat!
Domnilor avocați, poftiți în biroul nostru!
O să-mi permiteți să duc la capăt măcar o întrebare
înainte de a susține o obiecție extra-legală?
Ați terminat?
Da.
Onorată instanță.
Aș vrea să vă reamintesc, dle avocat,
că povara dovezilor în acest caz e responsabilitatea dvs.
Aveți de stabilit fără echivoc vina lui Hitler în crimele împotriva păcii,
crimele de război, cele împotriva umanității
și conspirația la comiterea acestor crime.
Acuzațiile pe care le-ați adus.
Dacă puteți face acest lucru dincolo de orice dubiu,
voi decide în favoarea dvs.
Dar, dacă nu puteți, voi decide în favoarea lui.
La asta se rezumă totul.
Ne-am înțeles, dle Frankel?
Da.
Bine.
Îmi fac doar meseria.
Să fac ce e corect.
Suntem amândoi evrei,
și totuși avem o părere foarte diferită despre ce e corect.
Trecem la interogarea ca martori a supraviețuitorilor Holocaustului.
Instanța trebuie să analizeze dincolo de abstractizarea genocidului
și să asculte opinia victimelor.
Puteți continua, dle Frankel.
O chem ca martoră pe dna Mindy Markowitz
din Brooklyn, New York, originară din Kalisz, Polonia.
Vă puteți spune numele pentru instanță?
Mindy Markowitz.
- Abraham Putnisky. - Esther Schwartzman.
- Vadoma Orsos. - Isaac Wolff.
- Sara Weil. - Ne puteți spune unde v-ați născut?
- Kalisz, Polonia. - Berlin, Germania.
- Ostrava, Cehoslovacia. - Zalaegerszeg, Ungaria.
- Viena, Austria. - Łódź, Polonia.
Vă rog să ne spuneți ce vi s-a întâmplat sub regimul nazist.
Gestapoul ne-a luat din apartamentul nostru mic
și ne-a forțat să urcăm în vagoane pentru bovine.
- Obiecție, onorată instanță! - Din ce motive, dle avocat?
Îmi pare foarte rău pentru ce i s-a întâmplat dnei Markowitz,
dar mă opun pe motive de relevanță.
Onorată instanță,
într-un moment în care adevărul despre Holocaust este adesea
și cu obstinație negat,
minimalizat și mușamalizat,
este important să se stabilească adevărul fundamental
că Holocaustul a avut loc.
Că a fost o campanie susținută de genocid din partea unor persoane și națiuni
care acum doresc să fie considerată doar o plăsmuire a imaginației,
dar genocidul a dus la moartea a 11 milioane
de bărbați, femei și copii.
Și a fost conceput și executat de omul care stă în cabina aceea de sticlă.
Dacă mărturia supraviețuitorilor acestei experiențe nu e relevantă,
onorată instanță, atunci nu știu ce ar putea fi relevant.
Se respinge. Puteți continua, dnă Markowitz!
Eram cu zecile în vagonul pentru bovine.
Nu era loc să stăm așezați sau să ne facem nevoile. Nu aveam nici aer.
Gardianul nazist mi-a împușcat tatăl sub ochii mei.
Și pe mama.
- Și apoi a râs. - „Stânga, dreapta.”
Asta au spus gardienii naziști.
Au târât-o direct în camera de gazare.
Și am văzut fumul negru și gros care ieșea de la crematoriu.
Avea doar șapte ani.
Fiica mea.
Am fost trimiși, eu și iubitul meu, într-un marș al morții.
Aproape goi. Sleiți de puteri.
Zăpada cădea peste noi și auzeam focurile de armă ale Aliaților în depărtare.
Gardienii mi-au dat sarcina de a înghesui
cadavrele într-un mormânt comun.
N-am putut suporta. Așa că am fugit.
Era un băiat frumos.
Aaron.
Când am ajuns în lagăr,
naziștii au încercat să ne despartă.
Soțul meu, Murray, nu voia să-i dea drumul lui Aaron.
Gardianul nazist
l-a smuls pe Aaron din brațele lui Murray
și l-a împușcat pe băiețelul meu în piept.
Mi-e dor de el în fiecare zi.
Mi-e dor și de Murray al meu.
Cât de diferită ar fi fost viața noastră dacă nu existau toate acestea!
Dacă nu existai tu!
Am visat vreme îndelungată la ziua aceasta,
când te-aș înfrunta
și ți-aș spune cum m-am simțit.
- Obiecție, onorată instanță! - Ziua când în sfârșit aș putea fi auzită.
Dnă Markowitz, adresați comentariile judecătorului,
nu inculpatului.
Eram doar o tânără necoaptă înainte de astea.
Îmi plăcea să dansez pe Marlene, să citesc romane de buzunar
și să studiez pentru a deveni ingineră.
Eram o persoană ca oricare.
Eram oameni ca toți ceilalți.
Și tu ai încercat să ne extermini.
Să ne ștergi de pe fața pământului.
Dar ești în arena noastră acum.
- Onorată instanță... - Dnă Markowitz!
O sală de judecată. Ai încercat să ne îngropi.
Dar eram semințe și am crescut la loc, mai puternici.
Și ramurile noastre se întind
spre lumina dreptății.
- Dnă Markowitz! - Am supraviețuit să spunem povestea.
Și nicicând nu vom lăsa omenirea să uite.
Dnă Markowitz, ajunge!
Asta e tot. Am terminat cu totul.
El nu mai merită nicio suflare a mea,
gânduri sau cuvinte.
- Asta e tot, onorată instanță. - Dle Kramer!
Nu avem întrebări suplimentare.
Permiteți-mi o clipă cu clientul meu!
Interogheaz-o! A mințit.
- Nu a mințit. - E o mincinoasă.
- Dacă acești oameni au mințit despre... - Nu au mințit.
Demasc-o!
- Dle Kramer! - Doar o clipă, onorată instanță!
Toți mint. Exagerează.
Nu făceam decât să-i mutăm afară din țară.
Onorată instanță, nu mai avem întrebări.
Ba da, avem. Multe întrebări.
- Ce faci? - Pune-i întrebări!
- Nu. - Atunci ești concediat.
Vrei să te reprezinți singur?
- Dle Kramer! - Doar o secundă, dle judecător!
Crezi că judecătorii și lumea întreagă nu vor vedea un nebun delirant?
Sunt singurul care te ajută să nu fii spânzurat.
Spune-mi. Vrei să duc mai departe minciuna gigantică?
Vrei să le distorsionez cuvintele,
să găsesc lacune în amintirile lor exacte?
Atunci, du-te să te spânzuri! Ce alegi?
Nu avem întrebări, onorată instanță.
Mulțumesc, dnă Markowitz.
Ședința se suspendă pe ziua de azi.
Procesul intră în a treia zi,
iar avocatul acuzării, Oliver Frankel,
urmează să-și țină pledoaria în fața instanței.
Acesta este omul care a început toate astea.
În 1935, naziștii au introdus legile rasiale care
i-au privat pe evrei de dreptul lor de cetățenie.
Cine era cancelarul Germaniei în acel moment? Adolf Hitler.
În '41, naziștii au invadat Uniunea Sovietică.
Când a început uciderea în masă a evreilor,
cine era cancelarul Germaniei în acel moment?
Adolf Hitler.
În ianuarie '42, documente detaliază Conferința de la Wannsee din Berlin,
unde schema lui Hitler, Soluția Finală,
exterminarea permanentă a populației evreiești,
a fost coordonată și discutată de către locotenenții săi
la ordinul său.
Pământul este rotund.
Cerul este albastru.
Și Adolf Hitler este responsabil
pentru uciderea a 11 milioane de evrei,
rromi, homosexuali,
disidenți politici, comuniști, polonezi
și nenumărați alții
în decursul regimului său bazat pe genocid.
Acuzarea a terminat, onorată instanță!
Alo?
Vorbesc cu Heinz Richter?
- Cine este? - Nu închide.
Te-am sunat să-ți spun că există o femeie.
O supraviețuitoare care te-a găsit.
Și ar fi bine să vezi cum faci să o găsești tu primul.
- Înțelegi ce spun? - Cine ești?
Numele ei este Ruth Heidelbaum.
Strada 73, 2513, Brooklyn.
- Ai notat? - Cine ești?
Onoarea mea se numește „loialitate”.
- Alo. - Eu sunt, Ruthie. Voiam să văd ce faci.
Sunt bine, Mindeleh. Mulțumesc.
Totuși, ar trebui să vorbim mâine.
Am găsit ceva.
E ziua a cincea a procesului secolului
și avocatul lui Adolf Hitler, Benjamin Kramer,
își prezintă argumentele instanței...
Reflectând o strategie de genul „Spune de toate, poate rămâne ceva”.
Există un punct cu care aproape toată omenirea este de acord,
că avocatul lui Hitler și-a epuizat toate variantele,
ceea ce lasă o singură întrebare față de strategia domnului Kramer.
Va depune mărturie Hitler?
Ce dracu' faci? Nu-l poți aduce să vorbească.
- De ce nu? - „De ce nu?”
Pentru că îi dai timp de emisie gratuit. Către milioane de oameni din toată lumea.
Un alt piedestal, o altă tribună pentru un huligan, o altă emisiune TV.
Are dreptul la apărare.
- Cu ce preț? - Oliver!
Își va crea prozeliți, va minți, va nega, va îndoctrina,
va incita, va da naștere unei noi generații. Nu!
Nu poți permite asta.
Fă-ți treaba ca lumea la audiere. E dreptul lui.
- Vrei să fii responsabil... - E dreptul lui.
Chiar și el are drepturi. Dacă nu, noi ce suntem?
Vrei să fii responsabil pentru nașterea următoarei generații de neo-naziști?
De rasiști, de antisemiți, de ucigași în masă.
Dacă îl aduci la bară, dacă permiți asta,
ce ai să devii tu?
Dar, dacă n-o fac,
ce va face el din noi?
Acest lucru nu poate fi o farsă.
Un spectacol, o parodie de proces.
Dacă nu-i oferim o apărare adecvată,
am fi ca el.
Nu!
Ești evreu, Ben.
- Știu. Da. - Ești evreu.
Tu să faci asta?
Nu se reflectă doar asupra ta. Este despre noi toți.
Ce spune asta despre noi?
De aceea fac asta. Pentru ceea ce spune despre noi.
Jurați să spuneți adevărul, întregul adevăr și doar adevărul,
așa să vă ajute Dumnezeu?
Așa să-mi ajute Dumnezeu!
Poate că e un truc.
Fiecare televiziune din lume va fi cu ochii pe el. Pune la cale ceva.
De gărzile de aici sunt îngrijorat. Poliția militară?
Contactele noastre au verificat pe toată lumea.
Le-am confirmat trecutul, acreditările, identitățile.
Să fim mereu vigilenți.
Apărarea l-a ținut la bară timp de o oră pe Hitler,
încercând să creeze distanțare între fostul cancelar și subalternii săi.
Ați ordonat vreodată moartea a șase milioane de evrei?
Nu.
- Ați ordonat moartea a șase mii de evrei? - Nu.
Ați ordonat moartea unui singur evreu?
Nu am ordonat niciodată uciderea vreunui evreu.
Niciun document și nicio hârtie nu vă vor spune altceva.
Voi, americanii, v-ați ucis americanii nativi,
ați înrobit africani.
Voi, britanicilor, ați băgat burii în tabere de concentrare
și voi, sovieticilor, ați ucis milioane de oameni.
Și stați acolo să mă judecați?
Nu mai am întrebări, onorată instanță.
Martorul e al dvs., dle avocat.
Spuneți că ați respectat legile germane cu sfințenie.
Așa e.
Spuneți că vă executați doar îndatoririle în timpul războiului
și respectați prevederile internaționale pe timp de război.
Așa e.
Spuneți că nu ați ordonat niciodată moartea vreunei ființe umane
în timpul mandatului de cancelar.
Așa e. Sunt nevinovat.
Nevinovat!
Dacă nu ați încălcat legi, nu ați sfidat convenții, de ce v-ați ascuns?
De ce ați fugit în Argentina, într-un complex de 200 ha,
fără să puteți ieși?
- Nu mă ascundeam. - Atunci ce făceați?
- Eram în vacanță. - Vacanță?
- Timp de 30 de ani? - Mi-am câștigat dreptul.
Am fost în casa mea de vară din Argentina, bucurându-mă de soare.
Relaxându-mă. Scriind un nou capitol pentru memoriile mele.
Și pregătind o revenire.
- Revenire unde? - În politică.
Credeți că ați fi fost bine-venit pe scena mondială?
Tuturor le place o revenire spectaculoasă, nu?
Spuneți că v-ați bazat ideologia pe noțiunea rasei superioare.
Puteți să-mi spuneți ce înseamnă asta, vă rog?
Obiecție, onorată instanță. Relevanță?
Toate acțiunile lui Hitler s-au bazat pe o singură ideologie.
În centrul acestei ideologii a stat minciuna rasei superioare.
Pentru a stabili criminalitatea, e esențial să stabilim intenția.
Aveți grijă, dle Frankel!
Revenim, teoria rasei superioare.
Ne puteți spune ce înseamnă?
Această minciună.
- Nu este o teorie. Este un fapt. - Și totuși, sunteți aici.
În uniformă de deținut și cu cătușe la mâini.
Ciudat pentru un rege, nu?
Din cauza conspirației evreiești.
Conspirația evreiască.
Vechea minciună.
- Obiecție! - Se respinge!
Deci sunteți aici din cauza evreilor. Ca mine. Cum vine asta?
- Din cauza minciunilor voastre. - Minciuni. Despre ce?
Despre natura implicării mele.
Deci nu ați fost implicat în exterminarea
a milioane de bărbați, femei, copii și nou-născuți?
Bineînțeles că nu.
Nu vor fi dezamăgiți acoliții dvs. să audă asta?
Există mulți rasiști și bigoți
în lume, domnule, care încă vă venerează,
tocmai pentru că ați fost artizanul genocidului a șase milioane de evrei.
Sute de mii de rromi,
homosexuali
și mulți alții.
Spuneți că greșesc că vă venerează?
Ei bine, nu greșesc. Sunt un bărbat cu multe realizări.
Un reformator și un revoluționar al ordinii mondiale.
Ordinea mondială.
Deci sunteți responsabil pentru Holocaust?
- Am... - Deci greșesc să vă idolatrizeze?
- Nu, sunt... - Ce alegeți?
Ori vă negați participarea la Holocaust,
ori vă mândriți cu exterminarea a milioane de oameni.
Nu pot fi amândouă.
Asta faceți voi, evreii! Răstălmăciți cuvintele.
Sunteți responsabili pentru ceea ce vi s-a întâmplat.
Bineînțeles! Suntem responsabili pentru tot.
Pentru ciumă și cutremure, pentru Marea Recesiune,
pentru toate războaiele din lume.
- Boli. Și foamete. - Durere și nefericire.
Și pentru tot răul.
Și pentru tot întunericul din lume pe care l-ați creat.
Ticăloșilor!
Paraziților! Scursuri ce sunteți!
- De aceea v-ați ascuns? - Nu mă ascundeam.
Pentru că sunteți un lunatic incoerent. O poantă răsuflată.
Un dependent de droguri care e maniacal, jalnic, orbit de ură, jalnic și ilogic.
Care a luat cea mai rudimentară unealtă, frica, pentru a demoniza și a învrăjbi
oameni naivi și neștiutori împotriva compatrioților lor,
toate pentru a păstra puterea.
- Obiecție! - Se susține. Dle avocat?
Eu sunt încă liderul partidului.
Ce partid? Partidul nazist nu mai există.
- Sunt șeful Reichului. - Germania de Vest e o democrație deplină.
Crezi că vorbesc despre Germania?
Sunt liderul unei mișcări care a crescut în inima și mintea oamenilor,
în sângele și întristarea lor.
Bineînțeles că eu am dat ordinul.
Bineînțeles că eu am avut viziunea.
Bineînțeles că vina e a mea.
Liniște în sală!
Și oamenii mei vor continua să mă urmeze.
- Mă auzi? - Da.
- Mă auzi? - Da!
Și vom fi acolo în fiecare clipă a fiecărei zile, pentru a lupta.
Știm că nu va dispărea.
Știm că ura, ignoranța și frica
vor fi mereu o parte din societatea noastră colectivă.
Dar dvs. nu veți fi, domnule.
Într-o zi, vor găsi un nou idol, un nou impostor,
născut din mijloace noi de comunicare în masă,
dar fluturând aceleași vechi idei
ale lui bau-bau, ale culturilor care mor și ale valorilor profunde.
Și îl vom contracara și pe acela.
Nu mai am întrebări.
După două zile de deliberare,
a sosit verdictul.
Lumea așteaptă cu nerăbdare ca judecătorii să pronunțe decizia azi după-amiază.
Împreună cu colegii mei judecători, am ascultat cu atenție
mărturiile și argumentele prezentate în fața instanței.
Și am analizat toate documentele și dovezile.
Polițistul îl va aduce pe inculpat în fața instanței.
Adolf Hitler, pentru acuzația de crime împotriva păcii,
tribunalul te găsește vinovat.
Pentru acuzația de crime de război, vinovat.
Pentru acuzația de crime împotriva umanității, vinovat.
Pentru acuzația de plan comun sau conspirație la crime, vinovat.
Adolf Hitler, ești condamnat
la închisoare pe viață, fără posibilitate de eliberare condiționată.
Adolf Hitler a fost găsit vinovat pentru toate capetele de acuzare.
Bine. Să mergem!
Ce se întâmplă?
Rahat!
Un medic!
La naiba!
Avem nevoie de o ambulanță.
Hei! Avem nevoie de ajutor! Rapid!
Are un atac de cord!
Spun că a avut un atac de cord. Îl duc la spital.
Da.
Du-te!
Trebuie să mergem. Pune ceva la cale.
Șapte minute până la Universitatea din München.
Șase minute până la Universitatea din München.
Șase minute distanță.
Ajungem la spital, îi păzesc camera.
- Voi verificați zona. - Asta dacă se duce acolo.
- Cine are încă o armă pentru mine? - Eu.
Cercetașe nebune! Îmi place la nebunie!
- Calc-o! - Mai repede!
- Ne scapă! - Du-te!
Țineți-vă bine!
Unde te duci?
Ce naiba faci?
Spitalul este în direcția aia!
Heil Hitler!
Zece secunde.
Acum!
Stați!
Joe!
Trebuie să ne grăbim, Mein Führer!
Aveți grijă!
Era și timpul!
Bună, dragostea mea!
- Și bravo ție! - A fost onoarea mea să-l salvez.
Totuși, nu l-ai salvat.
Ce se întâmplă?
A fost jenant ce ai făcut în sala de judecată!
În fața întregii lumi! Avocatul avea dreptate.
Arătai ca smintitul jalnic, plin de ură și lipsit de imaginație ce ești!
- Nu. - Succesiunea începe acum, dragule.
Eu iau coroana. Eu conduc.
Văzând cum ai permis să fii capturat, totuși,
nu putem risca să dispari din nou.
Te omorâm aici, îți ardem corpul
și susținem că ai evadat apoteotic către un loc necunoscut,
fără să mai fii văzut sau prins vreodată.
Există o problemă.
Tu nu ești lider.
Ți-am salvat pielea de două ori. Sunt mai lider decât ai fost tu vreodată.
Fă-o!
Această cauză nu se potrivește cu reginele, din păcate.
Dar eu chiar sunt lider!
Eu sunt viitorul.
E timpul să mergem.
- Ce vrei? - Vreau să-mi dai binecuvântarea.
Oamenilor le place o linie clară de succesiune.
Am adunat o armată în timp ce eram în închisoare. Haide!
Aceștia sunt oameni care știu să lupte, să omoare. Îi pot conduce.
Ne scot de aici. Un elicopter e pe drum.
Lasă-te jos! Acum!
Travis!
Travis! Unde ești?
Uită-te la mine! Privește-mă în ochi!
Jonah!
Lăsați armele jos! Acum!
La pământ!
Stați naibii la pământ!
Haide...
Jonah, rezistă!
Unde este?
Aduceți dracu' o ambulanță!
Aduceți o ambulanță, acum!
Amin.
1977 - DOUĂ LUNI DUPĂ MOARTEA LUI RUTH...
Îmi doresc să o fi cunoscut.
Cu adevărat.
- O cunoști cu adevărat, Jonah. - Ba nu.
- Ba da. - Nu e adevărat.
Nu o știu pe cea care a vânat naziști,
nici pe justițiară.
Nici pe femeia de dinainte de tot ce s-a întâmplat.
Dar tu ai cunoscut toate acele fațete ale ei.
Jonah, sunt de multă vreme pe acest pământ.
Am văzut feluritele fețe ale oamenilor.
Am văzut dublurile, sosiile.
Îngeri și monștri, deopotrivă.
Dar, mai presus de toate,
e un singur sine adevărat.
Fiecare dintre noi alege cui arătăm acel sine.
Și Ruth te-a ales pe tine.
Doar tu, Jonah, i-ai văzut adevăratul sine.
Felul în care se uita la lună,
de parcă era prietenul care o abandonase cu ani în urmă.
Mereu s-a temut că va uita chipul mamei ei.
Îmi amintesc că dorea să nu fie cunoscută doar ca supraviețuitoare.
Dar era recunoscătoare că era așa. A fost întotdeauna recunoscătoare.
Erau atâtea de spus despre ea.
De fiecare dată când râdea, făcea cu ochiul.
Îi plăcea să-și pună dorințe pe gene.
Îi plăcea mult asta.
Ce minunat! Cât de eliberator a fost pentru ea
că te-a avut.
Te-a avut pe tine alături.
Și a fost văzută de tine,
așa cum ai văzut-o tu, ca ființă umană.
Și nu asta ne dorim cu toții?
Dar, chiar dacă am gândi altfel,
poate că asta e tot ce ne trebuie.
Răsplata noastră pentru că suntem în această viață absurdă: să fim văzuți.
Ce simplu!
Ce altceva există decât să fii văzut?
- Bună. - Bună.
Îmi pare rău.
Haide, iubire! Vom întârzia.
Spuse femeia care e în duș de o oră.
MULȚUMESC, MILLIE MORRIS
Da.
Bonjour, Madame Morris! Am o doamnă congresman Handelman pe fir.
- Agentă Morris! - Liz.
A trecut mult timp, a fost un drum lung. Dar am sunat să te felicit.
- Pentru ce? - Că l-ai adus pe Hitler în fața legii.
Dorim să te decorăm cu Medalia de Aur a Congresului.
Am sunat să-ți dau vestea bună.
Eu am fost.
Eu l-am împușcat pe Prentz. Eu am fost.
Abia așteptăm să te onorăm în D.C.
Ești o eroină, Millie.
Lumea are nevoie de eroi.
Haide, iubire! Nu putem întârzia.
Mazel tov!
Sunt șocată că nu ai însoțitoare.
Bineînțeles că am.
- Te rog, spune-mi că nu iei asta... - Oriunde mă duc. Peste tot.
- Ești un idiot. - Un idiot câștigător al unui Oscar.
Vreo veste de la Joe?
Nu.
A lăsat un mesaj. Părea fericit.
Sper că e bine, oriunde s-ar afla.
- Mă bucur că ești bine, Rox. - Și eu mă bucur că ești bine.
- Noroc, prietene! - Noroc!
Cum se bea așa ceva?
Nu dansez singură. Veniți cu mine!
Bine. Cu toții venim cu tine.
El este Oscar. E încântat să dea tot pe ringul de dans.
Hei! Felicitări!
Da, mă pregătesc pentru discursul mamei ei.
Uite, ea ar fi mândră de cine ai devenit,
de cine ești.
Am cunoscut o mulțime de monștri, Jonah. Tu nu ești unul dintre ei.
Nici tu, Millie. Sper că știi asta.
Hei, soțiorule!
- Tu, eu, ringul de dans. - Bine.
Cina, numărul 45278.
45278?
Nu știi cine sunt eu?
Nu știi cine sunt?
Bună, iubire!
Cum a fost la Veronique?
Veronique a fost o franțuzoaică înțepată, ca de obicei.
Merită toți banii locul ăsta, nu?
Noi locuim într-o cutie de pantofi în New York.
Clara vine acasă în curând.
Da. E la cam la 14 minute distanță, aș spune.
Ultima dată când am spionat-o, era pe Rue St Dominique.
- Am ieșit din joc, Harriet. - Știu.
Din păcate, știu asta. Am venit doar să-ți dau un mic cadou de nuntă.
Îmi plac cadourile de nuntă. Deschide-l, haide!
Tu și Millie deja ne-ați luat un platou oribil pentru brânzeturi.
Ăsta e doar de la mine. Millie nu ar fi de acord.
L-am găsit când eram la Chava, făcându-i ordine în lucruri.
Ce este asta?
Sunt apelurile telefonice de la magazinul de jucării al lui Heinz Richter,
din 17 iunie 1977.
Când safta mea a fost ucisă?
La 21:17, cu doar câteva ore înainte ca Ruth să fie ucisă,
a existat un apel către magazin de la 212-073-4309.
Numărul de la reședința lui...
Meyer Offerman.
Meyer l-a sunat pe Richter.
Meyer a dat ordinul.
Sincere condoleanțe pentru bunica ta!
Ruth descoperise că Meyer era Lupul.
Și-a dat seama.
Dar, înainte de a putea acționa, el i-a venit de hac.
Răul nu se odihnește, Jonah. Răul nu iese la pensie.
Atunci, noi de ce am face-o?
Cum am putea?
Spunem poveștile trecutului pentru a ne schimba viitorul.
Oricum, transmite-i salutări Clarei.
Vă doresc să trăiți naibii fericiți până la adânci bătrâneți.
Miami a fost o surpriză drăguță pentru luna de miere.
M-am gândit că ar fi o schimbare bună de ritm.
- Ce? - Le văd în tine.
Pe safta ta, pe Chava.
Te văd pe tine. Și îmi place ceea ce văd.
Pentru noi începuturi!
VÂNĂTORII
Subtitrarea: Karina Han
Redactor Anca Tach