DrSi predstavlja HIPERIONI
Naslednja postaja je Rainey Avenue, vrata se bodo odprla na levi.
To je vlak E, ki vozi proti vzhodu. Naslednja postaja Avenija 1–4.
A, tukaj si.
Maya ti je povedala, kajne?
Kako si uganila? –Ker ti izda vse.
Očitno mi bereš misli.
Kaj sva rekla glede tega?
Zelo posrečeno. In nevljudno.
Nehaj, Vista, ne šalim se.
Veš, da nimaš kaj iskati v moji glavi.
Dobro, daj to sem. Slišiš?
Ni pošteno. –Sem s tem.
Branje tujih misli, če ne gre za posebno misijo …
Je privilegij, za katerega potrebuješ dovoljenje. –Tako je.
No …
Kam jo mahaš?
Naslov me zanima.
Zakaj?
Ker ti bo Ansel hotel pisati.
New York City. –Izmuznila se boš nazaj na Manhattan.
Darilce imam zate.
To je tvoja ura. –Ne, kompas.
Pravzaprav mi ga je dala mama.
Rekla je, da me bo vodil, kamorkoli bom hotel iti,
in potem spet domov.
Hvala, ali nekaj.
Sovražiš me. –Kako, prosim?
Misli ti berem.
Pa ne mislim tega.
Reči hočem, ne sovražim te.
Samo živčen sem, nič drugega.
Se lahko vozim s tabo?
Prav.
ŠTIRINAJST LET POZNEJE
Muzej hiperionov se bo zaprl v 10 minutah.
Hvala za obisk.
Stavbe naj bi bile stanovanjske.
V njih bi živeli ljudje.
Stavba je petnadstropna.
Muzej se bo vsak trenutek zaprl.
Prosimo, da sledite zeleni liniji skozi muzejsko trgovino.
Hvala za vaš obisk Muzeja hiperionov.
Kdo pa je to?
Z vami govori profesor Mandulbaum.
S hiperioni upamo, da ste se imeli lepo.
Še se vrnite. Veselimo se vašega prihodnjega obiska.
Dobro. –Ja.
Gospa, zapiramo. Gospod, gospa.
Vsi ob steno.
Ansel, pištola. –Sranje.
Ob steno.
Takoj ob steno.
Skupaj se spravite.
Dobro.
Ansel.
Kaj pa je to? –Pritrjeni so.
Pritrjeni?
Delate tukaj? –Jaz?
Ja, pridite sem.
Ključ za vitrino potrebujem. –Nimamo ključa.
Kako ni ključa?
Kaj je to? –Čitalec prstnih odtisov.
Samo tako lahko odklenemo vitrino.
Kdo od vas jo lahko odpre?
Nekam moram klicati.
Milo Distro Chek in produkcija American Millimetre predstavljata
hiperione profesorja Mandulbauma.
Vsak teden smo povabljeni v skrivnostni štab
edine družine superjunakov na svetu.
Z nami je gostitelj profesor Ruckus Mandulbaum.
Dober dan, člani kluba Hiperion, dobrodošli v našem dvorcu.
Kako gre danes, Merkur? –Čakam pustolovščino.
Tako se govori, prijatelj stari.
Veste, skoraj dvajset let je že minilo,
odkar se je začela zgodba s hiperioni.
In dvajset let odkar sem ustvaril
to titansko značko.
Vem, da ni videti nič posebnega.
A verjemite, da ima ta mala stvarca neverjetne moči.
Naj vam pojasnim.
Vsi ljudje, od vašega najboljšega prijatelja do učitelja matematike,
je poln te čarobne snovi,
ki ji pravimo DNK.
DNK dobimo od staršev in je nekakšen načrt našega telesa.
Vse, od barve vaših oči do oblike vašega nosu,
je zapisano v teh drobnih nitkah DNK.
In kaj počne ta falotek?
Ko izdelam značko, jo namenim določeni osebi.
Priklopi se na njeno DNK in spremeni načrt njenega telesa.
Tako lahko telesu velim, naj ima rentgenski vid
ali naj se zmore skrčiti na velikost mravlje.
Ta značka lahko človeku podeli nadnaravno moč.
Predstavljajte si … Ustvarjam resnične superjunake.
Vprašati sem se moral, komu bom podeliti takšne moči.
Potoval sem po vsem svetu
in iskal najpametnejše in nesebične mlade ljudi,
potem pa končno našel tri kandidate.
Maya se je lahko teleportirala iz kraja v kraj,
če je zgolj pomislila na to.
Vista je lahko brala misli in vplivala nanje.
Ansel, najmlajši, pa je pridobil supermoč
in postal najmočnejši človek na svetu.
Otroke sem pripeljal k sebi domov, kjer smo vadili
in čakali na priložnost, ko bo svet potreboval njihove moči.
In še kako jih je potreboval.
Pustolovščine!
Ekspedicije!
Junaška reševanja!
Pogumni podvigi profesorjevih hiperionov so 20 let
oblikoval naš svet.
Kličem vse hiperione!
In skoraj 20 let smo lahko vsak teden
spremljali njihove neverjetne zgodbe
prek televizijskega programa Hiperioni.
Sledite vodji ekipe Mayi, titanki teleportacije,
Visti, nagajivki, ki bere misli,
in Anselmu, najmočnejšemu dečku.
Ob njih boste spoznali, kaj je družina.
Skozi leta so se hiperioni soočali s številnimi grožnjami,
tako doma kot v tujini.
Naš prispevek k miru v svetu je nedvomen.
Člani družine pridejo in gredo.
Vsakih toliko let se poslovimo od starejših članov
in zaželimo dobrodošlico trem novincem,
ki bodo nadaljevali tradicijo.
Ravno prejšnji mesec smo se poslovili od druge generacije
in iskanje članov tretje generacije se je že začelo.
Za zdaj smo našli samo enega.
To je Apollo, naš novi hiperion.
Iskanje dveh članov pa se še nadaljuje.
Ste morda vi naslednji hiperion?
Naslednje vprašanje … Kako gre družini?
Družina je …
Hudirja, kako že? –Enkratno.
Enkratno, saj res.
Poslušaj, ne morem si zapomniti vseh odgovorov.
Zakaj je sploh potreben ta intervju z …
Kako ji je že ime? –Meredith Lane.
Izreden vpliv ima na ljudi, starejše od 50 let.
Tu podpišite.
Še enkrat … Kako gre družini? –Z družino je vse v redu.
Hvala za vprašanje. –Z družino je vse enkratno.
Enkratno.
Hiperionski klic. –Gospod, Merkur zvoni.
Oglasil se bom.
Pozneje lahko pokličejo, smo že skoraj v studiu. Tu podpiši.
Kako vam je ime? –Delano.
Delano, kličite to številko.
Vedno znova.
Če se nihče ne oglasi, prekinite in spet pokličite.
Tako dolgo, dokler se kdo ne oglasi. Potem pokličite mene.
Ste razumeli?
Ste prava Vista?
Recite, da ste razumeli.
Razumem.
Kaj počnete?
Kaj sem rekla?
Malo je manjkalo.
Še malo višje.
Dober met, dober met. Kot raketa.
Kaj, hudiča, se gresta?
Zbiti poskušam varnostno kamero.
Policija se priklopi nanje in nas opazuje.
Kdo ste vi? –Olly Pinkletter.
Pomočnik glavnega varnostnika.
Olly ima izkušnje z ropanjem, veš.
Kar povej ji, daj.
Pred dvema letoma sem oropal stavbo tam čez.
Svetuje mi, to je vse.
Ja. Kako sesuti kamere,
kaj narediš s talci in take stvari.
Pozabil si me preiskati. –Oprostite …
Pojasniti nam bosta morala, kaj se dogaja.
Je vse to resnično? –Ja, gospa.
Se lahko fotografiram z vami?
Razkazal vam bom muzej.
Pištolo imam.
Prav? Tole ni hec.
Zdaj pa lepo sedite tja,
ker bova vsak trenutek odšla.
Poslušaj, kaj je rekel po telefonu?
Ni se oglasil.
Ni se oglasil?
Kaj bova pa zdaj?
Kako bova odšla od tu? Kaj je naslednja poteza?
Trenutek mi daj, da razmislim. –Ampak Vis …
Olly, kako bi lahko prišla ven?
Pri vratih skladišča mogoče? –Ja, če greš po hodniku …
Ne!
Brez značk ne greva nikamor, prav?
O tem sva govorila. –Rekla si, da bova končala v petih minutah.
Da bova samo skočila noter in ven in da ne bo šlo nič narobe.
Ti pa si rekel, da so značke zavarovane samo s steklom.
Na tem je temeljil moj načrt.
No, to sem res rekel. Drži.
Muzej hiperionov.
Policija kliče. Govoriti hočejo z vodilnim.
Ej, Vista.
Vista!
Kaj naj z njimi?
Samo trenutek.
Pa dajte vi … Kaj pa vem …
Marička.
Na položaju sem.
VZHODNA NEMČIJA
Ne pozabi. Najprej oceni situacijo.
Ocena, načrt, napad.
Velja. Prav.
Pripravljen? –Ja.
Ja, sem.
Ne pozabi dihati.
Sranje.
Živijo, jaz sem Maya.
Super mini mentolni bomboni.
Ne, izkazal si se. Iskreno ti pravim.
Hvala.
Saj imam kar dober občutek. –Ne praskaj tega.
Luknja srbi.
Strelne rane na prsnem košu pečejo.
Priporočam ti, da prihodnjič uporabi svojo moč.
In spremenim kožo v kovino?
Mislim, da bi pomagalo. Se ti ne zdi?
No, ja, najbrž.
Maya, si tam? –Poslušam.
Zveza je slaba. Lahko govoriš glasneje?
Oprostite, dovolite. Najlepša hvala.
Halo? Poslušaj, takoj se vrni.
Na poročilih pravijo, da imajo v muzeju talce.
Nekdo bi rad sunil moje stvarce, jebela.
Si sama? Lahko preklinjam?
Sem že na poti.
Maya, nikamor ne moreš. Rana je pregloboka.
Je že v redu, doktor. Kdaj bova lahko spet delala?
Francosko govorita, ne?
Še vsaj teden ne. –Je lahko pri vas?
Seveda, pripravil mu bom sobo.
Bom jaz, doktor. –Hvala.
Kaže, da boš še en teden pri dr. Charlesu.
Ti prinesem daljinski upravljalnik?
Kdo je dr. Charles? Kje sem? –V Parizu.
Vsakič, ko smo tu, prosim dr. Charlesa za kabelsko.
O, Flash.
Kdo je dr. Charles? –Naš zasebni zdravnik.
Naredi mi uslugo.
Profesorju ne smeš povedati, da si bil ranjen.
In ne povej mu za dr. Charlesa. Velja?
Ja, velja.
Zakaj?
Nekaterih stvari javnost ne sme vedeti
in dr. Charles je naš predstavnik,
zato se ne sme znajti v okoliščinah,
v katerih bo moral lagati. Ni res?
Maya, kakšen je tvoj položaj? –Že odhajam.
Narednik, nič ne skrbite.
Vse, kar ste rekli, sem si zapisal.
Ne bom vas spet razočaral, gospod.
Pogovor končan.
Vse enote, imamo kodo 805. Ponavljam, kodo 805.
Fantje, zdaj pa živahno, hudiča.
Narednik Burns je potrdil, da je hiperion že na poti.
Da se ne bi kdo osmešil.
O matervola.
Fitzpatrick, pridi sem.
Ključe sem zaklenil v avto. Lahko poskrbiš za to?
Ste vi inšpektor Woodstock?
Kaže, da imamo zadevo s talci.
Se vam sanja, koliko jih je? Kaj zahtevajo?
Nihče se še ni oglasil. –Kaj pa varnostne kamere?
Kamere so samo tam samo kulisa, ne delujejo.
Ste jih poskušali klicati?
Kar naprej prekinjajo.
Ste že poskušali potrkati na vrata?
Napravo si hiperion namesti na roko,
titanska značka pa ima posebno iglo,
ki poveže gumb z DNK …
Na majhno težavico sva naletela.
Nič hudega ni, a bova potrebovala več časa.
Kaj pomeni majhna težavica?
Nič takega. Vse je v redu.
Kdaj jih bosta prinesla?
Poklicala vas bom.
Maya. –Vista?
Kaj počneš tukaj?
Ti možje pravijo, da skuša nekdo oropati muzej.
Prav imajo.
Si ujela tatove? Koliko jih je?
Si govorila s profesorjem? –Ne še.
Spusti me noter, pomagala bom. –Ne morem.
Ker bom jaz oropala muzej.
Šališ se. –Ne.
Profesor mi mora pomagati, takoj zdaj. –Si ponorela?
Ne poskušaj se teleportirati noter.
Zamašek imam. –Nimaš.
Kaj je zamašek?
Ta mala naprava je moj varnostni sistem, ki preprečuje zlorabo moči,
ki jo dodelim hiperionom.
Samo na gumb pritisnem, pa ustvarim območje,
v katerem značke ne delujejo.
Naj vam pojasnim.
Poglejte tega imenitnega člana naše ekipe.
Ja, tebe. Nam lahko pokažeš, kaj se zgodi,
če poskušaš uporabiti supermoč na območju zamaška?
Si ukradla zamašek? Kako si prišla noter?
Ni važno. Ti ne boš vstopila.
Vista, napako delaš. –Profesorja potrebujeva.
Nimava veliko časa. –O kom govoriš?
Profesorja potrebujem.
Menda nisi v to zvlekla tudi Ansela?
Pripelji ga sem.
Kaj ti je padlo na pamet? Da si zasedla muzej?
Zajela talce?
In potem še zahtevaš stvari od naju s profesorjem?
Tega ti ne bom dovolila, mlada dama.
Ne bodi čudaška, nisi moja varuška.
Ne mislim, da sem tvoja varuška.
S tabo poskušam imeti zrel pogovor.
Kaj počneš tukaj?
Profesorja potrebujem.
Je to vse? Na čudaški način bi se nam rada spet približala.
To nima nič s tabo. –Seveda ima.
Pred desetimi leti si nas zapustila kot razvajen otrok
in zdaj si meni nič tebi nič zavzela muzej.
In v vse to zapletla tudi Anselma?
Ujeta sem, Maya.
Naj vaju spravim ven. –Ne moreš.
Peljala vaju bom domov. –Ne, nikamor ne morem.
Očetu boš strla srce. –Ne kliči ga tako.
Kako? –Ni moj oče.
Vista, ne bodi taka. Oba sta delala napake.
Jaz sem bila otrok, smela sem se motiti.
Koliko opravičil naj bi mu še poslala? Na stotine jih je dobil.
Pa me je vseeno kar naprej obrekoval …
Kot da ni bilo dovolj, da me je deset let odrival.
Vsako noč se zbujam, ker me stare poškodbe še vedno bolijo.
Polomljene kosti, strelne rane, vbodnine.
Zabodli so me!
Profesor se ni zavedal vsega. –Lepo te prosim.
Vista.
Ne uničuj njegove zapuščine. Veliko mu je do tebe.
Do ekipe, ne do posameznih članov.
Nisem več njegova zaposlena. –Motiš se.
Za Ruckusa nismo bili nikdar samo zaposleni.
Ti mogoče ne. –Kaj naj bi to pomenilo?
Maya, vedno si mu bila najljubša.
Zanjo smo vsi enakovredni.
Vista!
Ne pozabi, kdo od nas je bral misli.
Vaši možje naj ne vstopajo v muzej.
Razumem, gospa.
Maya. –Samo trenutek.
Vem, da me v javnosti ne bi smeli videti s tabo.
Ravno sredi dela sem. –Saj razumem.
Nočem nadlegovati.
Kje pa sva? V Idahu?
Kaj bi rad, Ares? –Rad bi bil spet član ekipe.
Treniral bom, kot si ti.
Čisto pravi hiperion sem. –Ares …
Vem, da se s profesorjem nisva najbolje razumela.
Res ne. Priznam, včasih sem bil prav nadloga. Ampak poglej …
Kopiral sem nekaj člankov,
v katerih pišejo o mojih dosežkih.
Pomagal sem zamašiti luknjo v plinovodu v Atlantiku.
In pri pomorskem vojaškem podvigu.
Nič nisem imel proti, ko sem moral pomagati pri pogajanjih,
čeprav je bil korejski voditelj precej neobiziren.
Ares, razumi vendar. Izkazal si se …
Še veliko več lahko naredim.
Profesor se je odločil. Čas je, da se posloviš.
Imel boš več denarja, kot ga sploh potrebuješ.
Ne povzročaj težav, pozabi.
Domov pojdi, Ares.
In? Kdo je bil? –Maya.
Kako vam je že ime? –Delano.
Mi lahko pomagate?
Kaj je rekla Maya? –Da bo pripeljala profesorja.
Delano, pomagajte mi zablokirati ta vrata.
S kakšnimi škatlami. Imate še kaj večjega?
Ja.
Razmišljal sem o tem, kar sva govorila prej.
Kaj bova, če bi šlo vse narobe.
Zakaj ne bi raje uporabila značk, kot da jih izročava?
Tako daleč še nisva.
Že, ampak morala bi se pripraviti,
če bo treba uporabiti moči.
Ansel, upam, da si se zapletel v to iz istega razloga kot jaz.
Seveda, za Ruby gre. Hčerko ti morajo vrniti.
Tako je. Držala se bova načrta, izročila bova značke,
njo pa bodo izpustili.
Ampak kako veš, da jo bodo res?
Bolje bi bilo, da bi značke uporabila kar sama …
Ansel.
Veš, da te značka ne naredi srečnega.
Nisi samo nekdo, ki lahko dviguje avtomobile.
In kdo bi sploh rad, da jih dviguješ?
ŠOV MEREDITH LANE
Našega nocojšnjega gosta sploh ni treba predstaviti.
Znan in priljubljen je po vsem svetu,
saj je oče in vodja znamenite družine superjunakov.
Govorim seveda o profesorju Ruckusu Mandulbaumu.
Dobrodošli, profesor. –Hvala za vabilo, Meredith.
Pa tudi dobrodošel Merkur.
Pozdravi, Merkur. –Pustolovščine čakajo.
Fantastično.
Kako je kaj družina? –Ekipa se drži …
Ne povejte mi, na koncu jezika imam.
Enkratno? –Ja, hvala, enkratno.
V prehodnem obdobju ste, kajne,
ker iščete nove člane?
Tako je. Druga generacija se bo upokojila,
zato iščemo člane nove ekipe.
Enega že imamo. –Apolla.
Mene. –In kako se je obnesel doslej?
Ne razumem vas.
Otroka iz prve generacije ste posvojili. Visto in Anselma.
Ja, tako je.
Ne pa tudi Maye, ki je bila že odrasla.
Ne, Mayo smo najeli.
In sicer zakaj?
No, Meredith, ekipa mora potovati,
na najvišje gore in v najgloblje oceane,
zato je nadzor odraslega na teh misijah nujen.
Maya se mi je zdela takoj zelo odgovorna,
pa tudi z otroki se je razumela.
Ko ste upokojili prvo generacijo,
ste razmišljali o tem, da bi jo nadomestili z roboti.
Res sem premleval o tem,
ampak pravi hiperion ima tudi srce in sočutje.
Roboti seveda ne morejo nadomestiti … duše,
nujne za tako ekipo.
Profesor, številni so vašo željo po tem,
da bi vodili robote, razumeli kot dokaz,
da ima ekipa v resnici več težav, kot priznate.
So imeli prav? –Težave?
Ne bi rekel, da jih imamo.
Pozdravljeni.
Oprostita, ker motim.
Profesor, težavo imamo. –Kaj?
Težavo. –Marička.
Opravičujem se, ampak … –Težave?
Sploh ne, mudi se mi na zmenek.
Res mi je žal. Hvala.
OSTANITE Z NAMI
20 dolarjev? Saj ste nori.
Običajno ti stanejo 6 dolarjev.
Vseh pet lahko dobite za 60 dolarjev.
To je ugodno.
Pa prodajate kaj hrane? Hruško bi.
Imate kaj hrušk? –Se vam zdi, da jih imam?
Meni manjkajo kartice Ansela, Viste in profesorja.
Ampak tole je rop. –Cen ne določam jaz.
Imate kakšne prigrizke? Krompirček?
Ne, nobene hrane.
Dvorec hiperionov, znan po vsem svetu,
saj je tu dom slovite družine superjunakov.
Za zidovi imenitne stavbe
so svetovni voditelji iskali pomoč hiperionov.
In tu je profesor Mandulbaum
vzgajal svoja otroka,
nič drugače kot na milijone očetov drugod po svetu.
Tudi profesor Mandulbaum se je soočil s številnimi izzivi,
ko je vzgajal Anselma in Visto.
Kdo bi pozabil uporniško, neubogljivo Visto?
Večkrat je poskušala pobegniti,
še najbolj pa je bil profesor zgrožen,
ko je naredila strašno napako in se poročila z Wesom Harrisonom,
superzvezdo iz Warholovega kroga in nekdanjo otroško tv-zvezdo.
Kljub profesorjevi brezpogojni ljubezni in podpori
je Vista zapustila družino, javnost pa je skrbelo,
ali to pomeni, da bo ekipa, na katero se je zanašal ves svet,
vsak trenutek razpadla.
Toda za profesorja je bila to priložnost,
da osveži že nekoliko postano ekipo.
Zatem ko je dovolil oditi tudi Anselu,
je svetu predstavil tri nove junake,
ki jih je usposabljala Maya.
Vsakih nekaj let bo odslej upokojil superjunake
in uvedel generacijo novih,
da bi človeštvu še naprej zagotavljal varnost.
Kot profesor rad pravi:
"Pozabimo napake preteklosti
in se veselimo prihodnosti.
Pustimo za sabo staro in pozdravimo novo."
Poišči pisalo. Izjavo boš dala.
Vista in Ansel zadržujeta talce.
Vista in Ansel tudi?
DVOREC HIPERIONOV
Govorila sem z njo, Ruckus, osebno.
Gotovo ga je prisilila.
Pa policija ve, da gre zanju?
Mislim, da zanj ne vedo, njo pa so videli v uniformi.
V uniformi? No, krasno.
Čudovito, frdamano prekrasno.
Vista te potrebuje. –Ja, si predstavljam. Brez skrbi.
Ampak težava je ta, Maya, in opomni me, če se motim,
čeprav vem, da se ne,
da mi je zabrusila, kako me ne mara več videti.
Ni mi hotela zaupati, kaj se dogaja.
Ne razumeš, kaj poskuša?
Uničila bi me rada. –V težavah je.
Saj, in na kako lep način prosi za pomoč.
Talce je zajela. –Počakaj.
Takole prosi za pomoč.
Ti nisem rekel, da se znebi teh?
Vse boš razmetala. Akiko je ravno počistila.
Vsak mesec ti pošlje pismo.
Vsaj kakšnega preberi. –Mi ni treba.
Vem, kaj pisari.
Najbrž prosjači denar.
Ne moreš pozabiti. Takrat je bila vsa iz sebe.
Seveda, ona je vsa iz sebe.
Odpeljal sem jo iz sirotišnice v prekrasen dvorec, kjer ima …
Kaj je to?
Kaviar! Vsepovsod po hiši ima kaviar.
Kje bi jo še tako razvajali?
Tale je res malo postan, ampak …
Vsilil sem ji supermoč in slavo.
Mogoče ji ni do supermoči in slave.
Komu pa ni do supermoči in slave?
Kaj pa je? Nekakšna marsovka?
Kaj bi ji še lahko dal?
Samo dajem, dajem in dajem.
In kdo je na moji strani?
Jaz sem. –Nihče.
Pokaži mi zamašek.
Zamašek. Ga imaš?
Ja.
Tebi ga ne bom kazal.
Meni ne boš lagal, Ruckus.
Maya!
Preklemano.
Kaj takega sem rekel? Maya!
Maya?
Ko vsaj ne bi kar naprej nekam bežala. Ne maram te loviti.
Zakaj pakiraš? Se kam odpravljaš?
Kako dolgo si lagal o zamašku?
Se zavedaš, kako nevarno je to?
Kaj bi bilo, če bi prišel v napačne roke? –Pa ni.
Preklemano. –Vista je danes nekaj pripomnila …
Misliti mi je dala. –Zaupaj mi to modrost.
Me res strašno zanima.
Najbrž bom počil. –Rekla je, da imaš rad ekipo,
ne pa tudi ljudi v njej.
Menda ne verjameš tega?
Ne vem več, kaj naj verjamem.
Vem samo, da imam dovolj.
Dovolj imam tega, da se poslavljam od ljubih ljudi.
Naveličana boja in bremen.
Pa sem te našel. –In tega, da moram izbirati strani.
Jaz imam pa dovolj tega, da se podim za tabo.
Poslušaj, nisem te nalašč razjezil.
Število oboroženih mož se je pomnožilo po novici,
da je s policijo sodelovala hiperionka Maya.
Te lahko prosim vsaj, da ostane v eni in isti …
Ruckus, poglej me.
Ne gre samo za zamašek. Za nas gre, za vse nas.
Ko bi že vsaj povedala, kaj te ni ne da miru.
Razumem, da te je Vista prizadela.
Vem, da te je strah.
Vem, da si ju imel rad
in zakaj si Ansela poslal proč, ko je odšla,
ne vem pa, če se zavedata, kako čutiš.
Pa bi se morala, dovolj sem zapravil zanju.
Ekipa za PR je zahtevala, naj najdem sveže junake.
Nisem imel izbire.
Družino si osnoval, pa če ti je to všeč ali ne.
Dva otroka imaš in mene.
Nikoli nismo razumeli, kam sploh sodimo.
Kaj ti pomenimo? Kaj ti pomenim jaz?
Profesor?
Ja? Kaj je?
Obvestili so nas, da bomo slišali izjavo
enega od krivcev, ki v muzeju zadržujeta talce.
Dame in gospodje, prenos bo potekal v živo.
In 5, 4, 3 …
Ime mi je Vista Mandulbaum.
Z bratom Anselom imava štiri talce.
Prišla sva po naše titanske značke,
ki so trenutno zaklenjene v vitrini,
to pa lahko odpre samo profesor Mandulbaum.
Dokler jih ne dobiva, ne bo te stavbe zapustil nihče.
To je očitno vse, kar bomo izvedeli.
Naj povzamem. Slišali smo …
Profesor, kaj meniš?
No, vsaj vemo, pri čem smo.
Kocka. –Ti vrzi prvi.
Žal mi je, sem s kartami.
To je za vas. –Hvala.
Potem izberita, kateri junak bosta.
… ob vzhodni obali so opazili tri ruska vojaška letala.
Vidljivost je zaradi dima zelo slaba,
a vse kaže, da je … Ja, prav ima.
Dame in gospodje, vidim Ansela Mandulbauma.
Priletel je iz meglice in s sabo nosi …
Saj ni mogoče.
Nad glavo nosi raketo.
Ansel Mandulbaum nas je rešil.
Ustavil je izstrelek.
Rešil je številna življenja. Takega junaštva
in samopožrtvovalnosti še nisem videl.
Ansel Mandulbaum, hiperionski superjunak,
je z golimi rokami ujel sovjetski izstrelek.
Ljudje ga pozdravljajo. Kakšen trenutek.
Navdušeni so ga sprejeli
in segajo k njemu, da bi se zahvalili …
G. Ansel.
Bi igrali z nami?
Vroče je, utrujena sem. Kot bi se vozila v letalu.
Nov igralec. –Tu imaš modre karte.
Ti vrzi prvi. –Prav.
Najprej moraš izbrati med junaki, ki so še v škatli.
Je kdo vzel Ansela? –Jaz.
Jaz sem Ansel. Upam, da nimaš kaj proti.
Upal sem, da bom jaz Ansel.
Poglejmo, kdo je še tukaj.
Poglej, tu je Ares. Lahko si Ares.
Čeden je. –Moder.
Ja, v redu bo.
Prav, začnimo.
Si ti … –Nisem.
Sarah?
Se lahko zberemo? Za trenutek.
Ansel bo vrgel kocko.
Ni mi do igre.
Kako je dramatičen. –Jezen je videti.
Pritiskala si nanj. –Ne obtožuj mene.
Mislim, da ima čustvene težave.
Zakaj ne pospravimo igre nazaj v škatlo?
Zakaj? –Sredi igre smo.
Enkratna je, če jo igra pet ljudi,
in s hiperionom še nisem igral.
Kaj sem naredil narobe?
Ne ne, nič nisi naredil narobe.
To ni povsem res.
Posvarili smo te, da se ne smeš družiti z Visto.
Pogrešam jo. Samo govoriti sem hotel z njo.
Ti nismo rekli, da tega ne smeš?
Uničila bi rada ekipo.
Očka, žal mi je, da sem jo videl. Rad bi ostal tukaj.
Fant moj, izkazal si se.
A bo bolje tako.
Svoboden boš. Počel boš, kar boš hotel.
Kaj bi bil rad, ko boš velik?
To, to mi je všeč.
Ekipa meni …
Vsem se zdi, da je čas,
da odgovornost prevzame kdo drug.
Se moram izseliti? –Ne, kje neki.
Tu blizu ti bomo kaj našli,
da nas boš obiskoval.
Reči hočem …
Če bi rada, da gre kdo ven, k policistom,
se rade volje javim.
Ja, ne bom pozabil.
Tu počakajte.
Stoj!
Je specialec ali kaj? –Ni policist.
Kajne?
Kaj pa je tebi?
Brcnil me je v prsni koš.
In zlomil moje pero.
Moje novo pero.
No, kdo je to?
Nehaj, no. Tvoj je, kajne?
Kako je prišel sem?
Kdaj dobim značke?
V stavbi si.
Z Ruby hočem govoriti.
Najprej mi prinesi značke.
Zdaj hočem govoriti z njo.
Mami.
Živijo, ljubica.
Je vse v redu s tabo?
Kje si?
Mamica je šla iskat nekaj zate.
Kmalu pridem.
Potem bom prišla.
Prav.
So prijazni do tebe?
Gledaš televizijo?
Živce izgubljam. Še 30 minut imaš časa.
Tukaj si?
Dober večer vsem.
Pozdraviva občudovalce, potem pa naravnost k Visti.
Ja, velja.
Pozdravljeni, kako gre? Lepo vas je spoznati.
Vam je tu lepo? –Ja, hvala.
Profesor … –Dan.
Jaz sem kurator. –Ja, ja.
Tu so vsi vaši izumi. –Madež imate.
Ja, pero je razneslo. –Jaz sem Sarah.
Trgovino z darili vodim. Knjigo o vas imam.
Jo lahko podpišete zame? –Ja, seveda.
Kaj mu boš rekla?
Da ga potrebujem zaradi odtisa.
Gospod profesor, podpišite se zame, prosim.
Kaj pa je to? –Maska po vašem obrazu.
Res? Ni mi podobna.
Meni se zdi še kar.
Mu boš povedala za Ruby?
Pripravljen? –Najbrž, ja.
Za talce so precej dobre volje, kajne?
Prav čudno.
Kaj pa je to?
Tu si, kaj?
Čestitam, Vista.
Sebe in Ansela si spravila v krasno godljo.
Popaziti moram na ljudi tam zunaj.
Trenutek … Govoriš o talcih?
Tako se reče ljudem, ki jih zadržuješ proti njihovi volji.
Saj se zavedaš, da je rop zločin, ne?
Veš, kaj vse bom moral narediti,
da te rešim iz tega?
Jaz bom pazila nanje. –Kar tu ostani, Maya.
Zakaj mora biti tu? –Ne vem.
Zakaj je tu Anselm? –Ker je moj partner v tem.
Lepo te prosim. –Res je.
To mu ne zveni podobno.
Mojemu Anselu že ne.
Pa je res?
Kaj? –Si napol kriv za to godljo?
Maya, lahko za trenutek pospremiš Ansela ven?
Prav.
Raje bi ostal in pomagal pojasniti.
Je že v redu. Se vidiva zunaj.
15 let, pa se ni nič spremenilo.
Samo usta odpreš, pa govoriš o sebi.
Svet se mora vrteti okrog tebe.
Denar, denar, denar.
Vse imaš, pa nisi srečen.
Pa razmišljaš samo o tem,
kako nekdo ni nasedel tvojim lažem.
Lepo te je videti.
Res? –Ja, seveda.
Pogrešala sem te.
Brez tebe je vse drugače.
Tudi jaz sem te pogrešal.
Si še vedno v Detroitu?
Ne, pred leti sem se preselil.
Zdaj živim z Visto.
Resno? –Ja.
Ne prejemaš naših čekov?
Prejemam.
Si denar delita?
Ja, Vista me potrebuje.
Ona in Ruby.
Kdo je Ruby?
Razvajena si in sebična.
Se zavedaš, kaj si zakuhala?
Ti in tvoja bedasta persona. –Prosim?
Ne zavedaš se več, kdaj si na televiziji,
ne opaziš razlike.
Sem sploh kdaj spoznala resničnega Ruckusa Mandulbauma?
Vem, kdo sem.
Nikomur se ne rabim dokazovati, še najmanj tebi.
Ampak ti hočeš svojo značko, kaj?
Vedno dobiš, kar hočeš.
To je Ruby Red.
Zakaj nam ni Vista povedala, da ima hčerko?
Koliko let ima? –Pet.
Tako zelo si jih želiš?
Misliš, da ti bo kos plastike prinesel srečo?
Prav, vsi so tvoji. Vse ti dam.
Samo to prosim.
Dajem, dajem in dajem.
Pa še občinstvo imamo. Naj se šov začne.
Vse je tvoje.
Si je ne boš namestila?
Lažna je.
Ni prava?
Seveda ni.
Misliš, da bom takole razstavil resnične značke?
Kot del potujoče razstave?
Kaj?
Oče, prosim.
Zdaj sem pa oče, kaj?
Dame in gospodje, opravičujem se za zamudo.
Ta cirkus se bo kmalu končal.
Medtem vas vabim,
da se odžejate z našimi sokovi.
Oče, ne razumeš.
Razumem, kdaj manipulirajo z mano.
Ruckus, nehaj. –Maya, prisilili so me.
Dovolj je neumnosti.
Oče, poslušati moraš. –Ruckus, poslušaj.
Vse sem slišal.
Ne smeš kar oditi.
Mojo hčerko imajo.
Si rekla hčerko?
Ruckus …
Kako ljubka deklica.
Hčerka prijateljice ali kakšna mlada igralka?
Če je nadarjena, jo bomo najeli za kakšno epizodo.
Misliš, da bi lagala glede česa takega?
Že hujše stvari si počela.
Ne delaj tega.
Vse daj v kovček.
Upam, da boš srečna.
Vedel sem, da boš zlorabila moč, ki sem ti jo dal.
V, kaj počneš?
Pusti ga.
Ni ti ga treba poslušati.
Denar imava.
Zdaj ti nisem nič dolžna.
Gospod, kako kaže?
Nič več ne morem narediti.
Kar po svoje uredite.
Ne, počakajte. Ruckus.
Zadeve so precej bolj zapletene, kot smo predvidevali.
Lahko še malo počakate?
Pogajalec naj Visti sporoči, da se bova vrnila čez uro.
Takoj, gospa.
Medtem naj nihče ne vstopi v muzej.
Ja, gospa.
Gdč. Maya, sporočilo za vas smo prejeli.
Profesor.
Profesor, v Beli hiši me potrebujejo.
Lahko počakaš doma? Ko se vrnem, se bova pomenila.
Hitra bom. –Prav.
Teleportiraj me nazaj v pisarno,
potem pa poj predsedniku uspavanke.
Ne greš z mano.
Grozno si se vedel.
Kako naj pridem domov?
Avto je tukaj, bom že našla šoferja.
Kje je moj šofer?
Za božjo voljo.
Nič, bom kar sam vozil. –Ruckus.
Profesor še nikdar ni vozil avta.
Lahko poiščete koga, ki ga bo peljal domov?
Velja.
Ga je že sam našel.
Čas je potekel.
Se lahko že odločita, kaj bosta poslušala?
Hvala.
Kakšen dan.
Kaj zijaš?
Kot da si ti kaj pogumnejši.
Te zanima, kakšen dan sem imel?
Dedek sem, Vista ima punčko.
Čas za pustolovščino.
Bi jo rad videl?
Poglej.
Ja.
Vse značke.
Vse značke hočejo v zameno za mojo vnukinjo.
Vaše življenjsko delo. –Ja.
Tako je. –Kar odrekli se mu boste?
Ne smete jih uničiti.
Imam mar izbiro? Kaj pa lahko naredim?
Ne, to ni prav.
To sploh ni prav.
Gospod.
Gdč, Maya je vztrajala, da jo počakajte doma.
Kako dolgo že delata zame?
10 let, profesor.
Sem kdaj v teh 10 letih ravnal drugače kot po lastni volji?
Niste, gospod.
A vseeno hvala za skrb, Lucy.
Jaz sem Lucy, gospod.
Jaz sem Lucy, ona pa Marian.
Saj res, saj vem.
Dobro.
Dober večer, profesor.
Ares.
Lahko bi bil uganil.
Spraševali smo se že, ali se boste sploh vrnili.
Mogoče se motim,
a mislim, da vam prvič grozijo z orožjem.
Verjetno imaš prav glede tega.
Ugrabitev, kaj? –Od najboljših sem se učil.
Neverjetno je, kaj vse lahko zate postorijo otroci drugih, kaj?
No, nisem povsem prepričan o tem, kaj naj bi ti postoril?
Svetovno znanega profesorja sem pripravil do tega,
da mi bo izročil svoje izume.
Ja, prinesel sem jih, ja.
Kar dajte mi značko. –Ne ne.
Tako pa ne bo šlo.
Ne razume, kajne? Ne ve, kako nam je.
Nekaj ste sprožili v nas, profesor.
Ni poti nazaj.
Ne bom živel kot oni.
Poslušaj, Ares … –Značko hočem.
Ni več kaj reči.
Zakaj ne nehaš meriti vanju,
ker sta pravzaprav v istem čolnu kot ti?
Še vedno ju potrebujem.
Me imaš za neumnega?
Ne smem ukrasti lastne značke? Pa kaj še.
Se bom vse življenje skrival, ker me bodo vsi iskali?
Jasno je, kaj si mislite o Visti, profesor.
Zaradi vas je najbolj osovražena oseba na svetu.
Na lastne oči ste se morali prepričati,
da ni kriva za vse tole.
In Ansel … Vse bi dal, da bi spet imel svojo moč.
Njegovo življenje je bedno.
Odpusti staremu oslu.
Poglej … Ares, značke …
Še nisem popravil.
Pokažite jo. –Ne vem, ali je to pametno. Prav.
Samo to je ostalo.
Zakaj ste jo uničili?
Drugo mi naredite.
Bojim se, da se to ne bo zgodilo.
Drugo naredite ali pa ubijem vse v tej sobi.
Nikogar ne boš ubil, Ares.
Kdaj si jo dobila?
Počakaj.
Dobro, mislim, da razumem.
Streli!
Enota A, za mano. Enota B, ostanite na obrobju.
Naj se javnost ne približa. –Gremo, gremo.
Hudiča, Gary. Pridi.
Daj mi pištolo, daj mi jo. Ne bom zamudil cirkusa.
Stop, Vista!
Počakaj.
Nič ji ne bi naredil. To vendar veš.
Nisem imel izbire, potrebujem značko.
Nanj si jezna, na profesorja.
On je kriv za vse to.
Ruby, miška, skrij se na stranišče in zakleni vrata.
Tako.
Zamaši si ušesa in poj najino pesem.
Takoj pridem.
Ansel. –Hej.
Lepo te je videti.
Kje je profesor?
Profesor?
Profesor!
Maya! Ansel!
Zdravniki, pomoč potrebujemo.
Takoj bomo.
Ne, ne, ne. Oče!
Profesor, mene glejte.
Ostanite z mano.
Dogodki v Muzeju hiperionov, kjer so bili talci,
so se sinoči končali s krvavim obračunom.
Streljanje je trajalo več minut.
Marsikaj še ni jasno,
toda reševalci naj bi od tam odhiteli
z ranjenim profesorjem Mandulbaumom, voditeljem hiperionov,
ki je čez noč ostal v bolnišnici univerze Georgea Washingtona.
Danes je spet doma, kjer okreva. Na tisoče oboževalcev se je zbralo
in mu izrazilo podporo ter svojo ljubezen.
Žal mi je, Ansel.
Oče.
Kaj vse obžalujem.
Je že v redu.
Ne, ni.
Ruby Red, naj se mamica pomeni z dedkom.
Pridi.
Adijo. –Zunaj bom.
Ne vem, kaj naj rečem.
Tudi jaz te imam rada, očka.
Kot vaši starši doma
tudi jaz pomagam svojim otrokom zaspati.
Če štetje ovac pri Visti ne pomaga,
ji zapojem to pesmico …
Bližamo se postaji na 7. Ulici,
zadnji postaji na rdeči liniji.
Pri vratih pazite, kam stopite.
Prevod MEDIATRANSLATIONS TVRip - DrSi
Priredil in uredil metalcamp
Tehnična obdelava DrSi Partis