‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫חברים...‬
‫- ספלמן/ווקר לנשיאות -‬
‫אזרחי תיכון בקסטר,‬
‫בתקופה טרופה זו של פילוג ושסעים חברתיים,‬
‫אני שואלת אתכם,‬
‫מה יהפוך אותנו לבית ספר טוב יותר,‬ ‫לקהילה חזקה יותר?‬
‫אולי אחדות,‬
‫או אמפתיה...‬
‫זה לזה?‬
‫הכלה,‬
‫מקום שבו כולם מרגישים שייכים,‬
‫שבו ההבדלים בינינו מועלים על נס‬ ‫ומחברים בינינו.‬
‫הצבעה בעד סברינה ספלמן ורוזלינד ווקר‬
‫היא הצבעה בעד קול,‬
‫הקול שלכם.‬
‫יהיה לכם קול, וקולכם יישמע.‬
‫תודה.‬
‫אז מה, את רצה לנשיאות מועצת התלמידים?‬
‫זה מרגש מאוד, נכון?‬
‫מה חשבת על הנאום שלי, דודה זי?‬ ‫-למען האמת,‬
‫הרגשתי שהמילים שלך‬ ‫היו חסרות אותנטיות ונטולות זהות.‬
‫טוב, קשה להיות אותנטית ב-100 אחוז‬
‫כשאת עדיין מנסה להבין מי או מה את.‬
‫על אחת כמה וכמה,‬ ‫עדיף שתפרשי מהבחירות הילדותיות האלה.‬
‫חוץ מזה, איך יהיה לך זמן לזה, סברינה?‬ ‫-אני אמצא זמן.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה, מותק.‬
‫זה חשוב לי ולרוז.‬
‫חשוב?‬
‫לא, מה שחשוב זה להגן על העולם‬ ‫מפני ביעותי אלדריץ'.‬
‫זה חשוב.‬
‫אולי, אבל אני לא יכולה לכתוב,‬ ‫"הבסתי את ביעותי אלדריץ'"‬
‫בטופס הקבלה שלי לווסאר.‬
‫את מניחה שווסאר עדיין תהיה קיימת בעתיד.‬
‫סברינה, דודה זלדה צודקת.‬
‫ביעותי אלדריץ' עדיין מסוכנים כתמיד.‬
‫אני מבינה. לפעמים נדמה‬ ‫שאנחנו מדברים רק על ביעותי אלדריץ'.‬
‫ואני גם לא שמחה מכך שאת מפריעה לרוזלינד‬ ‫במילוי חובותיה כזקיפה.‬
‫יש שלוש זקיפות, דודה זי.‬
‫אפרופו רוזלינד,‬ ‫היא כבר סיפרה להארווי הצעיר ש...‬
‫שהיא מכשפה?‬
‫לא. אני חושבת שהיא תספר לו הערב.‬
‫הארווי...‬
‫דבר איתי.‬
‫מה את רוצה שאגיד?‬
‫אני בהלם, רוז.‬
‫אמרת לי בפה מלא שאת לא מכשפה.‬
‫חשבתי שאני לא מכשפה.‬
‫זו רק מילה.‬ ‫-זו לא רק מילה, רוז.‬
‫זו הזהות שלך.‬
‫זה חלק אחד מהזהות שלי.‬
‫אמרת שאת...‬
‫זקיפה.‬
‫מה זה אומר?‬
‫זה אומר שאני חוזה.‬
‫אני רואה דברים שאנשים אחרים לא רואים.‬
‫שאלך הביתה?‬
‫לא.‬
‫לא, אני רוצה שתהיי כאן איתי.‬
‫סליחה.‬
‫אני מנסה.‬
‫אני יודעת.‬
‫אתה בסדר.‬
‫נהיה בסדר.‬
‫- זה הזמן להצביע! -‬
‫- בקסטר -‬
‫הצביעו לספלמן-ווקר.‬
‫- אחים למען אחווה‬ ‫בילי וקארל לנשיאות -‬
‫- אחדות, אמפתיה, הכלה‬ ‫ווקר וספלמן לנשיאות -‬
‫ברצינות, תיאו,‬
‫למה כל בחורה שאני מתאהב בה מתגלה כמכשפה?‬
‫אולי יש לך טיפוס.‬
‫שאשאל את רובין אם הוא מכיר הובגובלינות?‬
‫דרך אגב, ראיתם את כרזת הקמפיין‬ ‫של בילי וקארל?‬
‫תעשו לי טובה.‬
‫"אחים למען אחווה". זה עלוב.‬
‫היי, איך תסדרי את הלו"ז שלך, רוז?‬
‫את יודעת, תצטרכי לחלק את זמנך‬ ‫בין תפקיד הנשיאה ותפקיד הזקיפה.‬
‫אני אמצא פתרון.‬
‫אחרי הכול, יש לי תמיכה מלאה‬
‫מהחברים שלי ומהחבר שלי.‬
‫נכון?‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫אני הולכת...‬
‫להתאוורר קצת.‬
‫יום טוב, ידידי.‬
‫אני מקווה שאני לא מפריע.‬
‫באתי להציע את מרכולתי...‬
‫סחורה משובחת ומובחרת,‬
‫לאספני חפצים נדירים.‬
‫בבקשה, רוכל, היכנס.‬
‫מצאת קונה נלהב.‬
‫שלל פריטים מסוכנים להפליא,‬
‫לא לרפי שכל.‬
‫למשל...‬
‫אבן אומפאלוס,‬
‫שחולצה מהריסות יוון העתיקה.‬
‫אני מתעניין בתקופות קדומות בהרבה, ידידי.‬
‫אני מחפש פריטים בעלי...‬
‫תכונות אלדריץ'.‬
‫פריטים דומים יותר לזה.‬
‫הייתכן שזה שדון הסטייה?‬
‫אחד מביעותי אלדריץ' האהובים עליי?‬
‫אומרים שהשדון מעניק לבעליו כל משאלה.‬
‫הכוח לעוות ולהסיט את המציאות עצמה.‬
‫צר לי, הוא אינו למכירה.‬
‫אחד מביעותי אלדריץ' האהובים עליי.‬
‫אבא, איזה טירוף אתה משחרר עכשיו, ואיפה?‬
‫אחיות, זקיפות, שמעו אותי.‬
‫עזרו לי למקד את מבטי.‬
‫ביעות אלדריץ' הבא הגיע.‬
‫רוז, מה יש? מה קרה?‬
‫זאת פרודנס.‬
‫היא חשה באחד מביעותי אלדריץ'.‬
‫אבא שלי לקח אותו מ...‬
‫רוכל נודד. הוא...‬
‫הוא גונב אותו... מגרש את האיש.‬
‫איפה ביעות אלדריץ'?‬
‫איפה הביעות, פרודנס?‬
‫לא אספר לך.‬
‫אולי תנסי לעצור אותי.‬
‫מה את מתכננת לעשות?‬
‫להרוג את אבי, כפי שהיה עליי לעשות מזמן.‬
‫הקשב לי, שדון, והסט את מסלול העולם.‬
‫הפוך אותי לקיסר.‬
‫צור מציאות שבה הייתי קיסר מאז ומעולם.‬
‫- כנסיית צלייני הלילה -‬
‫יהודית.‬
‫למה אגאתה המשוגעת לא לבושה?‬
‫זה יום ההולדת של הקיסר בלאקווד,‬ ‫ואסור להכעיס אותו.‬
‫אבא אמר שאגאתה המשוגעת תישאר בבית‬ ‫כדי שלא תבהיל את התלמידים כשנבקר.‬
‫אם כך, זה בסדר.‬
‫יהודה, הבא את השדון של אבא.‬
‫יהודית, האכלת את אנוביס?‬
‫כן, לוטננט.‬
‫סברינה, מה קרה?‬
‫מה קורה כאן?‬ ‫-אין לי מושג.‬
‫- פאוסטוס בלאקווד -‬
‫אוי, לא.‬
‫סברינה?‬
‫מה?‬
‫- אויבת הציבור מספר אחת‬ ‫מבוקשת! -‬
‫מה זה, לכל המלאכים?‬
‫רוז, הסיכות שלנו.‬
‫השבח לבלאקווד.‬
‫- השבח לקיסר בלאקווד! -‬
‫על מה אתה מסתכל?‬
‫כלום.‬
‫השבח לבלאקווד.‬
‫תיכון בלאקווד?‬
‫- תיכון בלאקווד -‬
‫רגע.‬
‫פרודנס אמרה משהו על אבא שלה ממש לפני...‬
‫מה שקרה.‬
‫היא אמרה שהוא השיג אחד מביעותי אלדריץ'‬ ‫ויצאה להרוג אותו.‬
‫אישורי מעבר, בבקשה.‬
‫היי, מותק.‬
‫מי זאת?‬
‫זו חברה שלי...‬
‫ס...‬ ‫-סמנתה. היי, אני סמנתה.‬
‫סמנתה באה לבקר אותי.‬ ‫היא לומדת בבית ספר אחר.‬
‫מגניב. ברוכה הבאה לתיכון בלאקווד.‬
‫בוקר טוב, גברת וורדוול.‬
‫תלמידים.‬
‫נתחיל, כמו תמיד,‬
‫בשבועת האמונים.‬
‫מי יוביל אותנו היום?‬
‫הצוער קינקל.‬
‫אנחנו נשבעים אמונים לפאוסטוס בלאקווד,‬ ‫הקיסר העליון של גרינדייל.‬
‫אנחנו נשבעים לציית לו ללא סייג‬
‫ולהיות מוכנים תמיד להקריב את חיינו למענו.‬
‫השבח לבלאקווד!‬
‫היום, תלמידים, נסקור שניים‬ ‫מהרגעים הגדולים ביותר בהיסטוריה האמריקנית.‬
‫אני מדברת, כמובן,‬ ‫על משפטי המכשפים של סיילם וגרינדייל,‬
‫כשצדק ויראת שמיים‬
‫גברו על האויב האפל והזדוני ביותר‬ ‫שתוכלו להעלות על דעתכם.‬
‫מכשפים.‬
‫מי יכול להגיד לי‬ ‫למה מכשפים כל כך מזיקים לעולם?‬
‫כי הם הורגים תינוקות‬ ‫ואוכלים את בשרם ושותים את דמם.‬
‫נכון. עכשיו, תלמידים, כידוע לכם,‬
‫המכשפים מנסים לעלות לשלטון,‬
‫ואך ורק הודות למאמציו של הקיסר בלאקווד‬
‫התינוקות של האומה הדגולה הזאת‬ ‫ישנים בשלווה בעריסותיהם.‬
‫אני מזכירה לכם את כל זה‬
‫כי הקיסר בלאקווד נוהג לבחון תלמידים‬
‫על היסטוריה חשובה,‬
‫באופן אישי.‬ ‫-רגע,‬
‫הקיסר בלאקווד בא לכאן?‬
‫לבקר אותנו?‬
‫נכון מאוד, הצוער מרלין.‬
‫היום הוא יום הולדתו של הקיסר בלאקווד,‬
‫היום היחיד בשנה שבו הוא מבקר‬ ‫בבית הספר של גרינדייל.‬
‫למעשה...‬
‫אני מאמינה שאני שומעת אותו במסדרון.‬
‫יום הולדת שמח, הקיסר בלאקווד.‬
‫תודה, ילדים.‬
‫איזו קבלת פנים חמה. עכשיו...‬
‫שבו, בבקשה.‬
‫צר לי שעליי לטפל בעסקים ביום ההולדת שלי,‬
‫אבל גיליתי...‬
‫שיש ביניכם מכשף...‬
‫והוא מתחזה לבן תמותה.‬
‫רובין גודפלו, אני מאשים אותך בזאת בכישוף!‬
‫מה? זה...‬
‫זה לא נכון. אני לא מכשף.‬
‫אבל יש לך שיער ירוק של מכשף‬ ‫ואוזניים מחודדות של מכשף.‬
‫בולשיט! רובין הוא לא מכשף.‬
‫די להתמהמה. עצרי את המכשף, לוטננט.‬
‫תברח. מהר, תסתלק מכאן.‬
‫ראיתם את זה?‬
‫ילדים, חוששני שנפלה טעות.‬
‫המכשף לא היה מר גודפלו.‬
‫המכשף הוא מר פוטנאם. עצרו אותו, בבקשה.‬
‫לא. לאן אתם לוקחים אותי?‬
‫עזבו אותי! זה טירוף! לאן אתם לוקחים אותי?‬
‫גברת וורדוול, איפה היינו?‬
‫בדיוק דיברנו על האיום‬ ‫שמכשפים מהווים כלפינו, כבוד הקיסר.‬
‫כן.‬
‫המכשפים הם איום אמיתי,‬ ‫איום שאורב בכל פינה.‬
‫מכשפים עפים מעל ראשנו על מטאטאים,‬ ‫והם יכולים להפיל את פצצות הכישוף שלהם‬
‫על כל בית, בית ספר, בית חולים,‬
‫או חדר ילדים...‬
‫בכל רגע.‬
‫ועכשיו, דבר אחרון לפני שאעזוב אתכם.‬
‫כולכם ראיתם מכשפים מתחזים לבני תמותה.‬
‫האם ראיתם אי פעם מכשפה בדמותה האמיתית?‬
‫בסדר. מספיק, יצור מטונף.‬
‫אני חושבת שמגיעות מחיאות כפיים לקיסר ו...‬
‫מכשפת המחמד שלו.‬
‫טוב, זה היה מטורף לגמרי.‬
‫אנחנו בגרינדייל ביקום מקביל?‬
‫אני לא יודעת,‬
‫אבל פרודנס אמרה משהו‬ ‫על ביעות אלדריץ' רגע לפני שהעולם התהפך,‬
‫נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אולי זה ביעות אלדריץ'?‬
‫אמברוז אמר שאחד מהם הוא הסטייה.‬
‫אולי אנחנו לא ביקום מקביל,‬ ‫אלא ביקום שהוסט ממסלולו?‬
‫יקום שבו בלאקווד הוא קיסר,‬ ‫אני אויבת הציבור מספר אחת,‬
‫וכל השאר נמצאים בסוג של טרנס?‬
‫חוץ מאיתנו.‬
‫למה זה לא השפיע עלינו?‬
‫- הגנו על כולנו‬ ‫התחסנו נגד שפעת עוד היום!‬
‫אולי אנחנו חסינות.‬
‫שנינו באנו במגע עם ביעות אלדריץ'.‬
‫המוזר היה בתוכי, ואת נגעת בלא מוזמן.‬
‫אולי המגע הזה...‬
‫חיסן אותנו?‬
‫כמו חיסון נגד שפעת?‬
‫אולי. אני לא מומחית.‬
‫אבל אמברוז מומחה. נלך אליי הביתה,‬ ‫אולי הוא יבין את הסיוט הזה.‬
‫בסדר.‬
‫- מכשפה לא תחיה -‬
‫את!‬
‫אמברוז.‬
‫תסתלקי!‬ ‫-מה? אמברוז, תודה להקטה.‬
‫לכי ממני, אישה!‬
‫"אישה"? אמברוז, אני הדודנית שלך.‬
‫גרתי איתך בבית הזה, בבית שלנו, במשך שנים.‬
‫אין לי שמץ של מושג מי את.‬
‫אין לי דודנית. מעולם לא הייתה לי דודנית.‬
‫אבל... מה אתה עושה? לאן אתה הולך?‬
‫אני מסתלק מהעיר הזאת.‬
‫את לא רואה שסימנו אותי?‬
‫סימנו אותך?‬
‫על הדלת?‬
‫הואשמתי באופן רשמי בכישוף,‬ ‫האשמה כוזבת בעליל.‬
‫אתה לא זוכר מי אתה?‬
‫אמברוז, אתה מכשף.‬
‫אתה מומחה באומנויות המיסטיות.‬ ‫-לא נכון.‬
‫אמברוז, תקשיב לי.‬
‫אנחנו נלחמים בביעותי אלדריץ'.‬
‫זה אחד מהם, הסטייה, ואנחנו לכודים פה.‬
‫לא. אני לא לכוד, כי אני עוזב.‬
‫אני לא יודע מה נמצא מעבר לגבולות העיר.‬
‫אולי העולם החיצוני מוצף במכשפות, במגפות,‬
‫בדרקונים ובמלחמה, כפי שבלאקווד טוען.‬
‫ואולי אין שם כלום.‬
‫אבל תהיה האמת אשר תהיה,‬ ‫אראה אותה במו עיניי.‬
‫טוב, מה עכשיו?‬
‫נלך לאקדמיה.‬
‫אם מישהו יודע מה אמיתי ומה לא,‬ ‫זו הדודה שלי זלדה.‬
‫ברינה, זה...‬
‫אולי זה לא יעבוד, אבל...‬
‫אני רוצה לדבר עם הארווי.‬
‫אני צריכה לנסות להזכיר לו מי הוא היה.‬
‫מי הוא.‬
‫אני מבינה.‬
‫נשמור על קשר באמצעות עט הקסם שלי.‬
‫ובבקשה, רוז, תיזהרי.‬
‫בסדר. גם את.‬
‫- תחנת גיהינומה -‬
‫סליחה.‬ ‫-סליחה.‬
‫תלמידה חדשה?‬
‫אולי. אני רק בודקת את המקום קודם.‬
‫זה הגיוני.‬
‫ביה"ס לאומנות של גב' ספלמן‬ ‫נחשב פעם לטוב במדינה.‬
‫מה שמך?‬
‫סמנתה...‬
‫סטילוול.‬
‫ניק סקראץ'.‬
‫את יודעת לאן את הולכת?‬ ‫-כן.‬
‫יש לי פגישה עם גברת ספלמן במשרד שלה.‬
‫טוב, אני מקווה שתחליטי ללמוד כאן.‬
‫אולי תפיחי קצת חיים במקום הזה.‬
‫דודה זלדה?‬
‫אני זלדה ספלמן. מי את?‬
‫דודה זי, אני האחיינית שלך, סברינה.‬
‫אין לי אחיינית. מה זה?‬
‫דודה זי, את מכירה אותי.‬
‫האכלת אותי, עשית לי אמבטיות,‬
‫טיפלת בי כשהייתי חולה,‬
‫הצגת אותי בהטבלה האפלה שלי.‬ ‫-מה? לא עשיתי דבר כזה.‬
‫דודה זי, בבקשה, זכרי אותי.‬
‫אלי שבשמיים.‬
‫זו את.‬ ‫-כן, זו אני.‬
‫אויבת הציבור מספר אחת.‬
‫את מבוקשת על ידי המדינה.‬ ‫אם הקיסר ימצא אותך כאן...‬
‫הבסנו את בלאקווד בעבר,‬ ‫ונוכל לעשות זאת שוב.‬
‫את רק צריכה לזכור מי אני ומי את.‬
‫אנחנו מכשפות.‬
‫אנחנו מכשפות חזקות.‬
‫את הכוהנת הגדולה של מסדר הקטה.‬
‫צאי מבית הספר שלי.‬
‫החוצה!‬
‫ברכי את ליבה וברכי את שכלה,‬ ‫השיבי את זיכרונותיה להתחלה.‬
‫סברינה.‬
‫זלדה, הוא כאן.‬
‫הקיסר נמצא באולם... הגדול.‬
‫רגע.‬
‫מן הראוי שאסגיר אותך לידי הקיסר,‬ ‫אבל זה יסבך אותנו.‬
‫הישארי כאן,‬
‫ואל תוציאי הגה.‬
‫הקיסר, אתה מכבד אותנו בביקור‬ ‫ביום ההולדת שלך.‬
‫למרבה הצער, המרגלים שלי שמעו שוב‬ ‫שמועות מטרידות על בית הספר הזה.‬
‫גברת ספלמן, האם יש ברשותך‬ ‫חפצי אומנות או ספרים כלשהם‬
‫המפרים את חוקי ההגינות של המדינה?‬
‫אין לנו ספרים או חפצי אומנות כאלה.‬ ‫-מה לגבי תינוקות?‬
‫התקבלו דיווחים על בכי בלילה.‬
‫אין כאן תינוקות,‬
‫אם כי ערכנו חזרות בלילה על שיר,‬
‫אחד האהובים עליך.‬
‫מארי, התכבדי והובילי אותנו בשירה.‬
‫קיסר אהוב,‬ ‫האם המקהלה שלנו משביעה את רצונך?‬
‫לא...‬
‫איני מרוצה.‬
‫אתה...‬
‫לא שרת עם שאר חברי המקהלה.‬
‫למה, ילד?‬
‫כנראה שכחתי את המילים.‬
‫פעם ילד רע, תמיד ילד רע.‬
‫ניקולס, התנצל בפני הקיסר מייד.‬
‫לא.‬
‫אין צורך להתנצל.‬
‫אבל הוא רשאי לשיר לי...‬
‫לבד.‬
‫ניקולס, בבקשה.‬
‫בסדר גמור. פרודנס.‬
‫טוב מאוד.‬
‫היטבת לשיר, ילד.‬
‫ערכו חיפוש בביה"ס.‬
‫אל תפסחו על שום פינה.‬
‫אנחנו מחפשים תינוקות...‬
‫ואומנות מושחתת.‬
‫- ניצחון -‬
‫הכול בסדר, רוזלינד?‬
‫את נראית מוטרדת.‬
‫שונה.‬
‫לא, הארווי.‬
‫אתה השתנית,‬
‫אבל אני יודעת שאתה שם איפשהו.‬
‫אתה מוכרח להיות.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫מה אתה עושה בצבא של בלאקווד?‬
‫משרת את הקיסר...‬
‫ומסב לך גאווה, אני מקווה.‬
‫אתה חושב שאני גאה בך‬
‫כי עצרת את תיאו, החבר שלנו,‬ ‫ורק אלוהים יודע לאן הוא נשלח?‬
‫שמעת את הקיסר. תיאו הוא מכשף.‬
‫לא נכון.‬
‫הוא נער.‬
‫אבל אני מכשפה.‬
‫אז מה?‬
‫תעצור גם אותי?‬
‫ברור שלא,‬
‫אבל אסור לך לומר דברים כאלה.‬ ‫-תקשיב לי, הארווי.‬
‫אני מכשפה.‬
‫ובלאקווד הוא מכשף.‬
‫מספיק, רוז.‬
‫אבל הוא מכשף.‬ ‫וגם אתה לא זר למכשפות, הארווי.‬
‫יצאת עם שתי מכשפות, איתי ועם סברינה ספל...‬
‫תסתמי את הפה, רוזלינד ווקר. את שומעת?‬
‫אל תאמרי זאת שוב לעולם,‬ ‫או שאעצור אותך בעצמי.‬
‫תהנהני אם את מבינה.‬
‫יופי.‬
‫כדאי שתלכי.‬
‫בשמחה.‬
‫- האמינו בבלאקווד! -‬
‫אני רוצה שתזכור משהו.‬
‫היית פעם אדם טוב, הארווי קינקל.‬
‫אהבת את החברים שלך והגנת עליהם.‬
‫צדנו יחד מפלצות.‬
‫היינו בלהקה בשם "מועדון הפחד".‬
‫איבדת את הבתולים שלך איתי.‬
‫ואחר כך שכבתי על החזה שלך,‬
‫ודיברנו עד שהשמש זרחה.‬
‫אהבת אותי בזכות מי שאני,‬
‫בזכות כל מה שאני.‬
‫ואני לא יודעת מיהו האדם‬ ‫שאני מסתכלת עליו עכשיו...‬
‫אבל זה לא אתה.‬
‫הקיסר, מצאנו והחרמנו‬ ‫את הפריטים המושחתים האלה.‬
‫אכן.‬
‫קחי אותם מכאן ושרפי אותם.‬
‫ועוד דבר אחד, לוטננט.‬
‫עצרי את המכשף.‬
‫אוי, לא.‬
‫לא, הקיסר, בבקשה.‬ ‫-זה בסדר, גברת ספלמן.‬
‫אני לא מפחד,‬
‫ולא אתחנן.‬
‫טעות בידך, מכשף.‬
‫אתה תתחנן לרחמים בנשימתך האחרונה.‬
‫אבל לא תזכה ברחמים.‬
‫ניק לא ימות.‬
‫לא אתן לזה לקרות, אני מבטיחה.‬
‫נוכל לתקן את זה.‬
‫אבל עליכם להתעורר מהסיוט הזה‬ ‫ולזכור שאתם מכשפים חזקים.‬
‫אתם מסדר מכשפים.‬
‫מספיק!‬
‫עזבי את המקום הזה ואל תחזרי לעולם.‬
‫היה לך כלב, דודה זי.‬
‫ישות תומכת...‬
‫בשם וינגר טום.‬
‫הוא היה ביגל חכם.‬
‫אמרת שהוא הנפש התאומה שלך.‬
‫מרוב אהבה, פחלצת אותו אחרי מותו.‬
‫ואת מלטפת אותו כל יום.‬
‫ולפעמים את בוכה מעצם העובדה שהוא איננו.‬
‫קחי את זה.‬
‫לכי לחנות הספרים ברחוב מיין,‬ ‫בקשי את הספר הזה.‬
‫אולי האנשים שם יעזרו לך, ואולי לא.‬
‫- ניפגש אצל ד"ר סי -‬
‫אזרחי גרינדייל...‬
‫- צאתכם לשלום מגרינדייל,‬ ‫ביתו של הקיסר בלאקווד -‬
‫אנו בכוננות גבוהה הערב, בעוד המכשפים...‬
‫...מסע הפצצות הכישוף שלהם,‬ ‫וזורעים הרס במחוזות השכנים...‬
‫מספיק להתחבט, אמברוז.‬
‫לא תשב כאן כל הלילה.‬
‫על החיים ועל המוות.‬
‫...מדווחים על מספר שיא של מקרי מוות מרעב.‬
‫- תנו לגרינדייל לכשף אתכם -‬
‫אני אמברוז ספלמן,‬ ‫מומחה באומנויות המיסטיות.‬
‫השבח להקטה.‬
‫אני זוכר.‬
‫האומנם?‬
‫שלום, חבר.‬
‫מי אתה?‬
‫אני הרוכל הנודד,‬
‫סוחר בפריטים מכושפים.‬
‫ראה.‬
‫אמור לי, רוכל, כבר היית בגרינדייל?‬
‫חוששני שכן.‬
‫מטורף גנב אחד מהפריטים שלי.‬
‫שדון הסטייה.‬
‫הסטייה? זה היה האב בלאקווד.‬
‫הוא שוב עושה יד אחת עם ביעותי אלדריץ'.‬
‫הוא כנראה הביע משאלה וביקש מהשדון‬ ‫שיעצב מחדש את היקום בדמותו,‬
‫ועכשיו איש לא זוכר את האמת.‬
‫אז למה המשאלה שלו‬ ‫לא חוצה את גבולות גרינדייל?‬
‫השדון פועל ב...‬
‫דרכים ערמומיות.‬
‫המשפחה שלי עדיין שם.‬
‫סברינה.‬
‫יש לך עוד שדון שיוכל להגשים לי משאלה?‬
‫שדון הסטייה הוא יחיד במינו,‬
‫אבל אפשר לעניין אותך‬ ‫באבן הקדושה של אומפאלוס?‬
‫מהמיתולוגיה היוונית?‬
‫האבן שקרונוס בלע, ויצר את מרכז היקום?‬
‫בשם כל הטמאים,‬ ‫האבן הזאת היא לא מרכז המציאות.‬
‫זו אבן המציאות.‬
‫נכון.‬
‫ולפיכך, ביכולתה לשקם את המציאות?‬
‫אין סיבה שלא,‬
‫אבל תצטרך לפעול בתבונה.‬
‫כמה עולה האבן?‬
‫בשבילך?‬
‫לא, היא בחינם.‬
‫אני צופה רק בעיה אחת.‬
‫ברגע שתחצה את הגבול,‬
‫הסטייה תשתלט שוב על מוחך.‬
‫דעתך תישאר צלולה למשך 30 שניות בערך,‬
‫ואז משאלת העיוות של המטורף‬ ‫תשוב להשפיע עליך.‬
‫בסדר.‬
‫אני יכול להשתגר פנימה.‬
‫אני צריך לאתר את סברינה, ובמהירות,‬
‫כדי שאוכל לתת לה את האבן‬ ‫ולהסביר לה איך להשתמש בה. אבל איך?‬
‫אולי אוכל לעזור לך בזה?‬
‫סמנתה.‬
‫רוז.‬
‫מה שלום הארווי?‬ ‫-הוא שיכור לגמרי מכוח.‬
‫ודודתך זלדה?‬
‫כמעט שכנעתי אותה,‬ ‫אבל היא עדיין שבויה בטירוף הזה.‬
‫השבח לבלאקווד.‬
‫אפשר לעזור לכן?‬
‫השבח לבלאקווד.‬
‫צר לי, אין לנו עוגות בגלל קיצוב הסוכר,‬
‫אבל אולי תרצו כוס תה חמה?‬
‫למעשה, אני מחפשת ספר.‬
‫אני מחפשת את "האקסן".‬
‫זלדה ספלמן המליצה לי עליו.‬
‫אני חושבת שיש לי את הספר הזה מאחור.‬
‫בואו איתי, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫ברוכות הבאות למחתרת.‬
‫אנחנו פלג קטן של מתנגדים שמשיבים מלחמה‬
‫וזוממים נגד שלטון העריצות‬ ‫של הקיסר בלאקווד.‬
‫אנחנו נפגשים בסתר כבר זמן מה.‬
‫אפשר לבטוח בהן?‬
‫זלדה ספלמן שלחה אותן.‬
‫סברינה?‬
‫זו באמת את?‬
‫אגאתה, את מזהה אותי?‬
‫ברור, למרות הניסיון הלא מוצלח שלך‬ ‫לצבוע את השיער.‬
‫תודה לאלה.‬
‫אבל איך? למה?‬
‫האב בלאקווד השיג את שדון הסטייה‬ ‫והביע משאלה להפוך לקיסר העליון.‬
‫טוב, אבל היית משוגעת, לא?‬
‫הייתי משוגעת, נכון,‬ ‫אבל כשבלאקווד הטיל את הכישוף,‬
‫המוח שלי חזר לתפקד משום מה, ו...‬
‫נזכרתי בכול.‬
‫ובלאקווד לא יודע שאת שפויה?‬
‫לא.‬ ‫-אז את בעצם סוכנת כפולה.‬
‫כן. אבל, סברינה, את בסכנה כאן.‬
‫כלומר, כולנו בסכנה, אבל בייחוד את.‬
‫בלאקווד נחוש להוציא אותך להורג‬ ‫כדי שלא תפילי את האימפריה שלו.‬
‫חייבים לעצור אותו,‬ ‫לסיים את שלטון האימה שלו אחת ולתמיד.‬
‫בלאקווד מסומן באות קין.‬
‫אי אפשר להרוג אותו.‬
‫הדרך היחידה לבטל את הסיוט הזה‬ ‫היא להשמיד את השדון עצמו.‬
‫אז בלאקווד כול-יכול, הוא בן אלמוות,‬
‫ואף אחד לא זוכר שיש לו כוחות קסם?‬
‫רק אני.‬
‫ואנחנו, ב-25 השניות הבאות.‬
‫אמברוז, רובין, אתם יודעים מי אתם?‬
‫כן, אבל בקרוב אשכח, אז עלייך להקשיב היטב.‬
‫קחי את האבן הזאת. זו אבן אומפאלוס.‬
‫אותה האבן שהטיטאן היווני קרונוס בלע,‬
‫ויצר את מרכז היקום, את מרכז המציאות.‬
‫אם תשתמשי בה באופן הנכון,‬ ‫תוכלי להעיר אנשים מכישוף העיוות הזה.‬
‫טוב, אבל איך? באיזה אופן?‬
‫זה לקח לנו דקה, אבל ברגע שהבנו,‬ ‫זה היה כל כך ברור ופשוט.‬
‫כל מה שאת צריכה לעשות זה...‬
‫סליחה, איבדתי את חוט המחשבה.‬
‫על מה דיברתי?‬
‫אמברוז.‬
‫מה, אישה?‬
‫לכל המלאכים! למה זה כל הזמן קורה לי?‬
‫אפשר לאכול את האבן?‬
‫מה?‬ ‫-מה?‬
‫טוב, הוא אמר שזה ברור, לא?‬
‫אז למה שלא נעשה מה שקרונוס עשה‬ ‫ונאכל את האבן?‬
‫קרונוס היה טיטאן.‬ ‫אנחנו לא יכולים לאכול סלעים.‬
‫לא, אבל אני יכולה להכין מרק אבן.‬
‫את יודעת, כמו בסיפורי עם.‬
‫דודה הילדה, את גאונה.‬
‫כן, אני גאונה. סליחה, אני דודה שלך?‬
‫תשמעי, בואי נכין מרק אבן ונראה מה יקרה.‬
‫נוסיף קצת לימון וג'ינג'ר.‬
‫בואו נראה מה הטעם.‬
‫סברינה.‬
‫אמברוז.‬
‫מרק אבן לכולם!‬
‫התוכנית פשוטה.‬
‫נשמיד את שדון הסטייה ונציל את כולם.‬
‫ואיך נמצא את השדון?‬ ‫-לא תמצאו. הוא יבוא אליכם.‬
‫בלאקווד שומר את השדון‬ ‫מאחורי סורג ובריח אצל דוריאן.‬
‫כשהוא יוצא, הוא לוקח את השדון איתו.‬
‫הסיכוי הכי טוב שלנו‬ ‫הוא להשמיד אותו מחר בהוצאות להורג.‬
‫הוצאות להורג?‬ ‫חשבתי שזו מסיבת יום ההולדת שלו.‬
‫כן. הוא חוגג את יום הולדתו‬ ‫בהוצאה להורג של מכשפים.‬
‫טוב, אז נטפל בו מחר,‬ ‫לפני שהוא יספיק להוציא מישהו להורג.‬
‫אני אצור הסחת דעת. אני טובה בזה.‬
‫ואני אפוצץ את השדון בשרביט שלי.‬
‫רובין ואני ניקח את השרביט מחדר המתים.‬ ‫-ואני אחזור לדוריאן.‬
‫ואני אביא את מרק האבן של הילדה לאקדמיה.‬ ‫אם התוכנית תשתבש,‬
‫נזדקק לכמה שיותר מכשפים לצידנו.‬
‫שוב את.‬
‫כן, שוב אני.‬
‫אספי את כל התלמידים שלך, דודה זי.‬
‫אתם עומדים לשתות כוס של מציאות לוהטת.‬
‫שוטרים...‬
‫אפשר לעזור, או שאתם רק מסתכלים?‬
‫קיבלנו דיווח לפיו בחנות שלך‬ ‫מתקיימות פגישות מחתרתיות.‬
‫כאן? לא, אני מבטיחה לך שאין בזה שום אמת.‬ ‫נכון, ד"ר סי?‬
‫ממש לא.‬
‫ואנחנו משלמים מיסים לקיסר, בדיוק כמו כולם.‬
‫נערוך פה חיפוש.‬
‫אני מקדימה, אתה מאחור.‬
‫באמת, אין כלום מאחור. זה רק מחסן.‬ ‫-לא שוב, בבקשה.‬
‫אתה לא חייב לעשות את זה.‬
‫אתה מכיר אותנו.‬
‫אתה מכיר אותנו. אין לנו מה להסתיר.‬ ‫למה אתה...‬
‫לא. אין שם כלום.‬
‫- הקיסר בלאקווד -‬
‫בבקשה, הארווי,‬
‫אתה לא חייב לעשות את זה.‬
‫יש שם מישהו?‬
‫קיבלנו דיווח שיש פה גורמים חתרניים.‬
‫בלאקווד יחשוד אם נחזור בידיים ריקות.‬
‫קינקל, מצאת מישהו?‬
‫ברצינות? החברה שלך?‬
‫רק היא הייתה שם.‬
‫בחיי, אף פעם אי אפשר לדעת, נכון?‬
‫לא.‬
‫אי אפשר לדעת.‬
‫אגאתה, חיכינו לך. איפה היית?‬
‫בכנסייה. התכוננתי לחגיגות שלך מחר.‬
‫אני מבין.‬
‫ומה המצב שם?‬
‫הכול כשורה.‬
‫שקרנית.‬
‫הייתי בכנסייה. ‬
‫כמה זמן, ילדה?‬
‫כמה זמן את זוממת נגדי?‬
‫אני...‬
‫אבי, אני לא יודעת על מה אתה מדבר.‬ ‫-בוגדת.‬
‫עקבנו אחרייך בשבועות האחרונים, אגאתה.‬
‫התגנבת בחשאי, חשבת שאת חכמה כל כך.‬
‫נשמור לך מקום מיוחד בחגיגות הקיסר.‬
‫ממש ליד המוציא להורג...‬
‫והגרזן הנוצץ והחד שלו.‬
‫מה זאת אומרת, לקחו אותה? מי לקח אותה?‬
‫המנוול הקטן הארווי קינקל.‬ ‫-אני נשבעת בהקטה שאהרוג אותו!‬
‫מכשפים.‬
‫במשך תקופה ארוכה היינו שקועים בתרדמה.‬
‫היינו קורבנות‬ ‫של תכסיסיו המעוותים של בלאקווד.‬
‫הוא גרם לנו לשכוח.‬
‫הוא רצה שנהיה מבולבלים וחלשים‬ ‫כדי לשלוט בנו.‬
‫והוא הצליח.‬
‫אבל עכשיו אנחנו ערים,‬
‫ובלאקווד לא נחיה!‬
‫כן!‬
‫כאוס, רצח, מהומה, מחלה.‬
‫העולם התמוטט.‬
‫רק גרינדייל שרדה,‬
‫ואך בקושי.‬
‫וכולנו יודעים מי אשם בכך.‬
‫מכשפים.‬
‫מכשפים מטונפים ותככניים.‬
‫הם צמאים לדמם של התינוקות שלנו.‬
‫כן!‬
‫לפני שנמשחתי לקיסר אלוהי,‬
‫הכישוף הקיף אתכם מכל עבר,‬ ‫וכלל לא ידעתם זאת.‬
‫בבניין הזה עצמו‬ ‫שכנה בעבר הכנסייה הטמאה והארורה שלהם,‬
‫וזו מחשבה קשה מנשוא.‬
‫ואף על פי שזה נראה אכזרי,‬
‫היום נעשה מה שעלינו לעשות‬ ‫כדי להגן על עצמנו.‬
‫כן!‬
‫אבל ראשית, לפני ההוצאות להורג,‬
‫נשמע וידוי מפיו של מכשף אמיתי.‬
‫פרודנס, החלי בסקילה.‬
‫נעשה כמנהג אבותינו.‬
‫כפי שג'יילס קורי סבל בסיילם,‬ ‫כך יסבול הנאשם ניקולס סקראץ'.‬
‫הוא יישא את כובד משקלן את האבנים האלה‬ ‫עד שהאמת תצא ממנו.‬
‫מה בפיך, מר סקראץ'?‬
‫מה תאמר, בשם השטן?‬
‫דבר.‬
‫עוד משקל.‬
‫פתטי!‬
‫בסדר גמור. עוד משקל.‬
‫אני מכשפה!‬
‫אני, סברינה ספלמן,‬
‫נצר לאישה בת תמותה‬ ‫ואדון האופל, השטן בעצמו,‬
‫מכריזה בגאווה שאני מכשפה.‬
‫סוף סוף! ידעתי, אפילו בעולם המושלם שלי,‬
‫שזה יהיה רק עניין של זמן‬
‫עד שתחשפי את עצמך, גברת ספלמן.‬
‫כל האכזריות והסבל האלה‬ ‫רק כדי לתפוס אותי, האב בלאקווד?‬
‫הקיסר בלאקווד.‬
‫שוטה קטן וחסר תועלת.‬
‫באמת חשבת שאני תמים כל כך?‬
‫אין טעם.‬
‫הוא עדיין שולט במציאות.‬
‫מציאות.‬
‫הוא צודק, גברת ספלמן.‬
‫הקיסר בלאקווד הוא מכשף!‬
‫תולעת שכמותך! יצור בזוי!‬
‫מכשפים, עכשיו!‬
‫אהרוג אותך במקום עומדך!‬
‫אל תמהר לאיים עליי, האב בלאקווד.‬
‫דודה הילדה, הכלב.‬
‫יהודה, יהודית.‬
‫מלווין, לילית.‬
‫מר קינקל, מלא את חובתך.‬
‫רגע האמת, הארווי.‬
‫פרודנס!‬
‫פרודנס, תקשיבי לי.‬
‫האב בלאקווד לכד אותנו במציאות מעוותת.‬ ‫עזרי לנו, אחות.‬
‫פרודנס, כולנו שונאים את בלאקווד,‬ ‫ואת שונאת אותו יותר מכולם.‬
‫פרודנס, מנעתי ממך‬ ‫להרוג את בלאקווד פעם אחת,‬
‫ועל כך אני מצטער.‬
‫אמרי לנו, אחות מוזרה,‬ ‫איך נוכל לשים סוף לטירופו.‬
‫עליכן לבקש משאלה מהשדון, לא להשמיד אותו.‬
‫למרבה המזל, זה היה זיוף.‬ ‫השדון האמיתי נמצא בכספת אצל דוריאן,‬
‫מאחורי הדיוקן שלו.‬
‫רובין, תוכל להביא את השדון?‬ ‫-אני מטפל בזה.‬
‫ניק!‬
‫סליחה שהתעכבתי, ניק.‬
‫מי את באמת?‬
‫חברה.‬
‫חברה שווה.‬
‫רק שתדעי, יכולתי לשאת עוד הרבה משקל.‬ ‫-אני מאמינה לך.‬
‫ברינה, את מפלרטטת עם האקס שלך?‬ ‫-הוא לא זוכר אותי. זה לא נחשב.‬
‫הבאתי אותו!‬
‫למה התעכבת?‬
‫הייתי צריך לנסות‬ ‫שמונה מיליון צירופים שונים.‬
‫אני יכול ללכת להציל את החבר שלי?‬ ‫-כן.‬
‫היי.‬ ‫-היי...‬
‫זה נגמר, האב בלאקווד.‬
‫אני מבקשת שהעולם ישוב לקדמותו.‬
‫אני לא מבין.‬
‫אנחנו מבינות. שלושתנו רואות את זה.‬
‫גם השדון הזה הוא אליל שקר.‬
‫היכנעו!‬
‫היכנעו לרצוני!‬
‫אם שני השדונים היו מזויפים,‬ ‫איפה השדון האמיתי, לכל המלאכים?‬
‫הוא ודאי שומר אותו קרוב אליו.‬
‫כמובן.‬
‫מוסווה כמשהו שאיש לא יעז לגעת בו.‬ ‫-אנוביס, הרוג אותה.‬
‫אנוביס,‬
‫בלאקווד העביד אותך עד כלות הכוח,‬
‫כעת הירגע, ולכפותיך תן מנוח.‬
‫כלב טוב, אנוביס.‬
‫ועכשיו... אני מבקשת שהמציאות‬ ‫שהוסטה ממסלולה תשוב ותהיה כפי שהייתה.‬
‫לא! חכי!‬
‫הקשב לי, שדון, והסט את...‬
‫אנחנו בתיכון בקסטר.‬
‫זה אומר ש...‬
‫השבח להקטה.‬
‫- זה הזמן להצביע! -‬
‫הכול נורמלי שוב.‬
‫עוד יום עבודה רגיל של שתי מכשפות צעירות.‬
‫אני אוהבת אותך, רוז.‬ ‫-ואני אותך, ברינה.‬
‫- בקסטר -‬
‫היי.‬
‫אפשר לדבר רגע?‬
‫כן, בטח. מה קורה?‬
‫התנהגתי כמו חמור קודם.‬
‫נבהלתי,‬
‫וזה בסדר,‬
‫אבל הייתי צריך לומר,‬
‫"אני אוהב אותך,‬
‫ואני תומך בך,‬
‫בכל מה שאת.‬
‫מכשפה, זקיפה, נשיאה משותפת."‬
‫למה שינית את דעתך?‬
‫בואי נגיד ש...‬
‫אני רוצה להיות לצידך,‬
‫בצד הנכון של ההיסטוריה.‬
‫היי, בנים.‬
‫רוצים עלון?‬
‫- מכשפות התאחדו!‬ ‫בחרו בווקר וספלמן -‬
‫"מכשפות התאחדו"?‬
‫מה זה אמור להביע?‬ ‫-שרוז ואני רצות לנשיאות כמכשפות.‬
‫זה אומר שאנחנו נשים חזקות‬ ‫שקוראות תיגר על הסדר הקיים.‬
‫נותנות קול למדוכאים,‬
‫תומכות בכל מי שמוגדר כ"אחר".‬
‫פמיניסטיות לא מתנצלות.‬
‫בעלות ברית של כל מי שחי בצל הפטריארכיה.‬
‫תזכורות לכך שגם לצל יש כוח משלו.‬
‫אנחנו נאמר את האמת ונילחם באי-צדק.‬
‫אז במילים אחרות, בילי מרלין,‬
‫אנחנו סברינה ספלמן...‬
‫ורוזלינד ווקר.‬
‫אנחנו מכשפות צעירות, ואנחנו נהיה...‬
‫הנשיאות המשותפות הבאות של מועצת התלמידים.‬
‫לא יכולתי להרוג אותו,‬ ‫אז זו הייתה האפשרות הכי טובה.‬
‫סוף הולם עבור אדם מסוגו.‬
‫החזרתי גם את השדון...‬
‫ואת אגאתה.‬
‫סברינה, אפשר לדבר איתך לרגע?‬
‫בטח.‬
‫אני...‬
‫יש משהו שאני חייב להוריד מהלב.‬
‫אתה מוזמן להוריד מה שתרצה.‬
‫תתבדחי ותפלרטטי כמה שתרצי, סברינה, אבל...‬
‫ברור שיש לנו רגשות אחד לשני.‬
‫לפחות... לי עדיין יש רגשות כלפייך,‬
‫ולא אתכחש לחלק הזה בעצמי.‬
‫אבל, וזה רק דבר אחד מני רבים,‬ ‫מה לגבי פרודנס?‬
‫נהנינו, אבל זה...‬
‫לא דומה למה שהיה לנו.‬
‫וזה לא מה שאני רוצה שיהיה לנו שוב.‬
‫ניק, מה אתה אומר?‬
‫סברינה ספלמן...‬
‫נועדנו זה לזה.‬