‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫בפרקים הקודמים...‬
‫מי את?‬
‫אני את, ועבר עליי יום ארוך מאוד.‬
‫ביעותי אלדריץ' הם ישויות עתיקות.‬
‫הם יגיעו לשיאם עם הגעתה של הריקנות.‬
‫הראשונה מביעותי אלדריץ'‬ ‫הביאה עלינו את מותנו.‬
‫- תנו לגרינדייל לכשף אתכם -‬
‫החשכה.‬
‫אני שליח הריקנות.‬
‫סברינה, איפה הלא מוזמן?‬ ‫-לכוד בחדר הצהוב.‬
‫דודנית, אל תיבהלי, אבל...‬
‫ייתכן שאת קורבן של ביעות אלדריץ' השלישי,‬
‫המוזר.‬ ‫-אתם תהפכו לחלק מאיתנו,‬
‫ואז אנחנו נזין את הריקנות.‬
‫הייתכן שזה שדון הסטייה?‬
‫ה"למו" באים.‬
‫"לה רוונן".‬
‫המתים שקמו לתחייה.‬
‫השבים.‬
‫ביעות אלדריץ' הבא: הקוסמי.‬
‫קוסמוס מקביל המתקדם לעברנו.‬
‫ייתכן שנוכל למנוע את הפגיעה הקטלנית‬
‫אם נשלח את סברינה מורנינגסטאר‬ ‫מכדור הארץ שלנו לכדור הארץ המקביל.‬
‫איך היקום האחר ייראה?‬
‫דומה מאוד ליקום שלנו, אם לא זהה לחלוטין.‬
‫סברינה, זו את?‬
‫הינה את. איפה היית? התחלנו לדאוג.‬
‫לא אני. אני לא דואגת‬ ‫מאז שהמציאו מימוזות ללא תחתית.‬
‫ו... קאט!‬
‫היית נהדרת, יקירתי. את תשתלבי כאן היטב.‬
‫סברינה, אנחנו נעשה חיים.‬ ‫רוצה לראות אותי משתנקת ויורקת מים?‬
‫סליחה, מי אתן?‬
‫הדודות שלך, כמובן.‬
‫עבודה טובה מאוד, סברינה.‬
‫זה היה אותנטי מאוד בעיניי.‬
‫האב בלאקווד?‬
‫אין צורך להיות רשמיים. קראי לי פאוסטוס.‬
‫אין לי מושג מה קורה פה.‬
‫אל תדאגי, יקירתי. תתפסי את זה מהר.‬
‫אחרת...‬
‫לא.‬
‫אל תדאג, מנהיגנו האמיץ.‬ ‫נכין אותה לצילומי הסצנות מחר.‬
‫טוב מאוד, הילדה. בוא, מלווין.‬
‫- טונה -‬
‫אנחנו חיים ועובדים על הבמות האלה.‬
‫יש כאן כל מה שאת צריכה או רוצה.‬
‫קודם כול,‬ ‫אספקה אינסופית של שימורי טונה טעימים.‬
‫אני כל כך מבולבלת.‬
‫אמברוז אמר שהקוסמוס המקביל‬ ‫יהיה דומה לשלנו, אבל זה?‬
‫אמברוז? מי זה אמברוז?‬
‫אוי, לא. אם אמברוז לא כאן,‬ ‫זה יהיה הרבה יותר קשה משחשבתי.‬
‫טוב, זה לא יהיה פיקניק,‬ ‫אבל יש רק כלל אחד שעלייך להקפיד עליו.‬
‫תמיד תגיעי מוכנה לעבודה.‬ ‫-עבודה?‬
‫יש מי שקורא לזה עבודה,‬ ‫אבל אני קוראת לזה כיף חיים.‬
‫אנחנו כוכבות של תוכנית טלוויזיה פופולרית.‬ ‫-זה לא רק כיף, הילדה.‬
‫את צריכה לשנן את השורות שלך‬ ‫לפני שאת מגיעה לסט,‬
‫אחרת תקבלי פסילה.‬
‫ובשלוש פסילות תישלחי לחדר הירוק.‬
‫מה זה החדר הירוק?‬
‫אנחנו לא בדיוק יודעות, אבל אנשים‬ ‫שנשלחים לחדר הירוק נעלמים לנצח.‬
‫סברינה הקודמת נשלחה לשם.‬
‫רגע, זה ביעות אלדריץ'?‬
‫אלדריץ'... מה?‬
‫אין לי מושג מה זה ביעות אלדריץ',‬ ‫אבל לא נראה לי.‬
‫בעצם... אולי כן?‬
‫בכנות, אני עוד לא בטוחה.‬
‫אני לא מומחית כמו סברינה האחרת.‬
‫בסדר, עכשיו אני מבולבלת.‬
‫נשלחתי לכאן, לקוסמוס המקביל, למשימה,‬
‫בתקווה שנוכחותי כאן תגרום לקוסמוס לעצור‬
‫ותמנע ממנו להתנגש בקוסמוס המקורי.‬
‫אני מודה, אין ערובה שהתוכנית תצליח,‬
‫אבל אם וכאשר אצליח, אוכל לחזור הביתה‬ ‫דרך שער במראה בחדר השינה שלי.‬
‫אין לי מושג מה כל זה אומר.‬ ‫ -רגע...‬
‫אוי לא. הכישוף שלנו לא עובד כאן, נכון?‬
‫כישוף? אוי, מותק, את קורעת מצחוק.‬
‫הקסם היחיד שאנחנו עושות‬ ‫נמצא בתסריטים שלנו,‬
‫שמופיעים על השידה שלך מדי בוקר.‬
‫מסכנה קטנה.‬
‫לא קל לעכל את כל זה, מה?‬ ‫נראה לי שזה מספיק ללילה אחד.‬
‫כדאי שתלכי לישון, סברינה.‬
‫מחכה לך יום גדול מחר.‬
‫בעצם, נראה לי שאצא לסיבוב.‬
‫אתן יודעות, אנקה את הראש,‬ ‫אלמד קצת על המקום.‬
‫זה רעיון מצוין.‬
‫טיול ערב מרענן.‬
‫תיזהרי, סברינה, הבמות האלה קצת מבלבלות.‬
‫בייחוד בלילה. ומפחידות.‬
‫אני איזהר. לילה טוב.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫לילה טוב. חלומות פז.‬ ‫או סיוטי פז, מה שלא יהיה.‬
‫ואל תשכחי, אנחנו מתחילים מוקדם מחר.‬
‫- יציאה -‬
‫- נא לא ללטף את השחקנים -‬
‫- אסור לדבר על הסט! -‬
‫- יציאת חירום -‬
‫- זהירות, מתח גבוה -‬
‫- אין לפתוח את הדלת כשהאור האדום דולק -‬
‫אמברוז לא כאן,‬ ‫אבל אולי הספרים והמחקר שלו פה.‬
‫- ביעותי אלדריץ' -‬
‫אלה רק אביזרי במה.‬
‫- אוקטובר -‬
‫סברינה!‬
‫צריכים אותך בסט.‬ ‫-מה? מלווין, מה קורה?‬
‫מה השעה?‬
‫השעה 4:45. דפי התסריט נמצאים על השידה שלך.‬
‫מלווין, הייתה לי מראה שם.‬ ‫אני חושבת שמישהו לקח אותה.‬
‫אתה יכול לבדוק?‬
‫אני אשאל, אבל חייבים להזדרז, סברינה.‬ ‫את לא רוצה פסילה ביום הראשון שלך.‬
‫צריך לקחת אותך למחלקת איפור ותלבושות.‬
‫סוף סוף הגעת.‬
‫סליחה, האב... פאוסטוס.‬
‫אני עדיין מתרגלת ל...‬ ‫-כן, חסכי ממני את התירוצים.‬
‫יש לנו הרבה סצנות,‬ ‫ואני מתכוון להשלים את כולן.‬
‫סברינה, אני מקווה ששיננת את השורות שלך.‬
‫כן, בזמן שהתכוננתי. נראה לי שאזכור הכול.‬
‫יופי. תיצמדי לתסריט, ויהיה בסדר.‬
‫רגע.‬
‫סליחה.‬
‫מי האנשים האלה?‬
‫הם המחליפים, כמובן.‬
‫אנחנו מוכנים לצלם!‬
‫ראשית, סברינה הפכה למקק.‬
‫אם את צריכה מוטיבציה, תחשבי על קפקא!‬
‫למקומות. ו...‬
‫אקשן.‬
‫הילדה, אמרתי לך לא להשאיר אוכל על הדלפק.‬
‫עכשיו יש לנו חרקים.‬
‫אל דאגה.‬
‫נפזר קצת אקוניטום על המופינים,‬ ‫וזה יהיה סופו של הג'וק.‬
‫את צוחקת?‬
‫אני אטפל בה.‬
‫היא נראית לי טעימה להפליא.‬
‫אתה מדבר? אשכרה מדבר?‬
‫קאט. פסילה ראשונה.‬ ‫-בסדר.‬
‫מה הבעיה?‬
‫בסדר.‬
‫סברינה, דיברנו על זה.‬ ‫אמרת ששיננת את כל השורות שלך.‬
‫כן, אבל החתול דיבר.‬
‫ברור שהוא דיבר.‬
‫סיילם הוא הכוכב.‬ ‫-סיילם הוא הכוכב?‬
‫סיילם הוא הכוכב?‬ ‫-כן.‬
‫חתול מפוחלץ מדבר הוא הכוכב?‬
‫כן!‬
‫וזו הייתה פסילה ראשונה.‬ ‫זכרי, בשלוש פסילות תישלחי...‬
‫לחדר הירוק.‬
‫אנחנו מוכנים, בנות?‬ ‫-כן.‬
‫בואו נתחיל מ"לא, דודות,‬
‫זו אני".‬
‫ו...‬
‫אקשן.‬ ‫-לא, דודות, זו אני.‬
‫סברינה?‬ ‫-סברינה?‬
‫אמרתי לך שאת קרצייה, אבל זה כבר מגוחך.‬
‫לפחות אני לא מקיאה את השיער שלי,‬ ‫כדור פרווה.‬
‫היי! זו מחלה שאני סובל ממנה מלידה!‬
‫ו... סיימנו את הסצנה!‬
‫כל הכבוד לכולם.‬
‫נעבור לתיכון אחרי ארוחת הצוהריים.‬
‫מר סייברהאגן, אני מצטער.‬ ‫זה היום הראשון שלה.‬
‫- אוקטובר -‬
‫אוי, לא.‬
‫זה לא יכול להיות טוב.‬
‫ספלמן ואני ניצחנו את החשכה.‬
‫היא הביאה את הלא מוזמן לחתונה שלי.‬
‫אני זוכרת ששמעתי על המוזר ועל הסטייה.‬
‫הקוסמי שלח אותי לכאן.‬
‫ואז נשאר...‬
‫אני יודעת שאני שוכחת אחד מהם.‬ ‫-ממי?‬
‫סיילם.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫ככוכב התוכנית, אני נוהג לקבל שחקנים חדשים,‬
‫לוודא שהם מרגישים בבית‬ ‫ויש להם כל מה שהם צריכים.‬
‫ובכן?‬
‫בעצם, יש דבר אחד, סיילם.‬
‫הייתה לי פה מראה.‬
‫עכשיו היא נעלמה.‬
‫אפשר לקבל אותה בחזרה?‬ ‫-המראה שלך? זה הכול?‬
‫אין בעיה, אמצא את המראה שלך.‬
‫בעצם, יש עוד משהו, סיילם.‬
‫אתה מכיר את ביעותי אלדריץ'?‬
‫כלומר, שמעת עליהם לפחות?‬
‫מצטער, לא. למה? מה הם?‬
‫ישויות שמנסות להשמיד הכול.‬
‫בכל אופן, אני אמורה לעצור אחד מהם,‬ ‫אבל אין לי מושג איפה הוא.‬
‫את תמצאי פתרון.‬
‫בינתיים, עצה לי אלייך:‬
‫פשוט תזרמי.‬ ‫בינתיים אנסה למצוא את המראה שלך.‬
‫תודה, סיילם.‬
‫אני מעריכה את זה.‬
‫למקרה שתהית.‬
‫כן, אז...‬
‫אנחנו מוכנים להתחיל, חברים?‬
‫ו... מהשורה של סברינה.‬
‫ו... אקשן.‬
‫למה רצית שניפגש כאן, תיאו?‬ ‫-כן, אני מבלה את זמני הפנוי בספרייה.‬
‫מה הלאה, חנות המתמטיקה?‬
‫רגע. יש חנות שלמה שמוקדשת למתמטיקה?‬
‫אני מתה על זה!‬
‫חבר'ה, בילי וקארל‬ ‫שוב נעלו אותי בארון של השרת.‬
‫כאילו, יצאתי מארון אחד,‬
‫ועכשיו דוחפים אותי לארון אחר.‬
‫אנחנו נטפל בזה, תיאו.‬
‫אסיח את דעתם של בילי וקארל באימון הבא‬
‫עם שכיבות סמיכה או משהו כזה.‬
‫ואני אהיה שם עם תוכנית משלי.‬
‫אבל קודם,‬
‫אני זקוקה לנשיקה מאהובי‬ ‫שתהפוך אותי בחזרה לבת אנוש.‬
‫אולי אוכל לעזור לך.‬
‫הארווי.‬
‫מה עשיתי?‬
‫קאט. פסילה שנייה.‬ ‫-מה?‬
‫מה הבעיה עכשיו?‬
‫הארווי...‬
‫דחף לי לשון בזמן שהתנשקנו.‬
‫אז מה?‬
‫"אז מה"? זה מאוד לא מקצועי.‬
‫הרי אנחנו לא זוג.‬
‫מה זאת אומרת? ברור שכן.‬
‫אתה לא עם רוז?‬
‫הלוואי.‬
‫אין סיכוי שהתסריטאים ייתנו לי חבר.‬
‫מותק, אנחנו הארווי וסברינה.‬
‫אנחנו #האברינה. אנחנו תמיד זוג.‬
‫זו קלאסיקה.‬ ‫-אבל מה עם ניק?‬
‫וחשוב מכך, מה עם קאליבן?‬
‫ניק, המחליף שלי?‬
‫ומי זה קאליבן?‬
‫אפשר לנסות שוב, סברינה?‬
‫והפעם תעשי את זה קצת יותר סקסי.‬
‫עם הרבה אנרגיה.‬
‫ו...‬
‫אקשן.‬
‫אבל קודם,‬
‫אני זקוקה לנשיקה מאהובי‬ ‫שתהפוך אותי בחזרה לבת אנוש.‬
‫אולי אוכל לעזור לך.‬
‫ו... קאט!‬
‫נפלא!‬
‫ועכשיו בואו נבדוק את השער, חברים.‬
‫בסדר.‬
‫סברינה!‬
‫זה היה מדהים.‬
‫בדיוק כמו פעם.‬
‫רוצה לקפוץ אליי אחר כך?‬
‫הבית שלי נמצא במרחק חמישה מטר מהסט שלך.‬
‫אולי.‬
‫כן. אני אחשוב על זה.‬
‫בסדר.‬
‫נשמע טוב.‬
‫שלום. זאת רק אני.‬
‫הדודה המגניבה.‬
‫איך הולך, מתוקה?‬
‫טוב, עד כה לא הייתה‬ ‫לנוכחות שלי כאן שום השפעה, אז...‬
‫לא נהדר.‬
‫אל תדאגי. את תתרגלי לזה.‬
‫אני מקווה.‬
‫הארווי הציע לי לבלות הלילה,‬ ‫אבל אני לא בטוחה שכדאי לי.‬
‫מה הבעיה?‬
‫הארווי כזה חמוד.‬
‫האמת היא ש...‬
‫אני נשואה.‬
‫נשואה?‬
‫בחורה בת 16 התחתנה לפניי?‬
‫טוב, אני נכנעת.‬
‫קוראים לו קאליבן.‬
‫הוא עדיין בקוסמוס האחר.‬
‫הוא נסיך הגיהינום,‬ ‫ואני המלכה של פנדמוניום.‬
‫אנחנו שולטים לצד אבי, לוציפר מורנינגסטאר.‬
‫ובכל יום אנחנו מושלים בתשעת המדורים ו...‬
‫מנסים לשמור על איזון בין הממלכות.‬
‫בסדר.‬
‫קודם כול,‬ ‫התוכנית הקודמת שכיכבת בה נשמעת מדהימה.‬
‫לא, זה...‬
‫לא משנה מה קרה בתוכניות האחרות שלך,‬ ‫עכשיו את בתוכנית הזאת, והיא נהדרת.‬
‫השחקנים מדהימים.‬
‫הצוות עוד יותר מדהים.‬
‫והכי טוב,‬
‫התוכנית הזאת משודרת יותר זמן‬ ‫מכל תוכנית אחרת בהיסטוריה.‬
‫תקשיבי, לכולנו היו חיים אחרים‬
‫לפני התוכנית הזאת,‬
‫אבל את חייבת לשכוח מכל השאר‬ ‫ולהשקיע בזה את כל כולך.‬
‫זה הדבר היחיד שקיים מבחינתך עכשיו.‬
‫אל תילחמי בזה.‬
‫תקבלי את זה.‬
‫תתמסרי לזה.‬
‫פשוט עדיף ככה.‬
‫כן.‬
‫יודעת מה?‬
‫אולי תלכי להארווי רק כדי לבדוק מה ההרגשה?‬
‫זה לא יזיק, נכון?‬
‫תודה שהזמנת אותי, הארווי.‬
‫איך הייתה הטונה?‬
‫טעימה?‬
‫היא הייתה... בריאה.‬
‫ברינה, אני יודע שקשה להיות החדשה,‬
‫אבל כולם כאן ממש מגניבים. את תשתלבי טוב.‬
‫כאילו היית כאן מאז ומעולם.‬
‫אז מה אתה עושה בזמנך הפנוי, כשאתה לא עובד?‬
‫שר ומנגן בגיטרה.‬
‫הארווי, מה אלה?‬
‫מה?‬
‫הציורים האלה.‬
‫הכינו לי אותם במחלקת האביזרים.‬
‫מגניב, נכון?‬
‫אתה יודע מה המשמעות שלהם?‬
‫לא ממש.‬
‫נראה לי שהם קלפי טארוט או משהו כזה.‬
‫למה? קרה משהו?‬
‫כנראה, אבל אין לי מושג מה‬ ‫או איך לעצור את זה.‬
‫בסדר.‬
‫אם ככה, את רוצה‬ ‫לעשות איתי חזרות על התסריט?‬
‫להתכונן למחר?‬
‫אנחנו מקבלים את התסריט רק באותו יום, לא?‬
‫כן, אבל כל הדפים נמצאים‬ ‫בקלסר של גברת וורדוול,‬
‫ולוקח לי קצת יותר זמן מאחרים‬ ‫לשנן את השורות שלי,‬
‫אז לפעמים אני מציץ בתסריט מראש‬ ‫כדי להתכונן.‬
‫חוץ מזה, מחר יש לנו סצנת פיק-אפ.‬ ‫צילום מחדש.‬
‫את רוצה לעשות חזרה?‬
‫בטח.‬
‫אתה נכנס למערה, והקוסם שחי במערה‬
‫אומר שהוא יעניק לך כל מיני כוחות על.‬
‫אילו כוחות?‬
‫כאילו... אני יכול לעוף?‬
‫בסופו של דבר, כן.‬
‫אבל הקוסם אומר שבתמורה לכוחות האלה,‬
‫אתה חייב לוותר על כל השאר בחיים שלך.‬
‫בית הספר, הידידים שלך, החברה שלך.‬
‫מה היית עושה?‬
‫רגע.‬
‫זה כל כך מוכר.‬
‫את החברה שלי בתרחיש הזה?‬
‫כן.‬
‫אז לא הייתי מסכים לעסקה.‬
‫באמת?‬
‫היית מוותר על היכולת לעוף?‬
‫אין משמעות ליכולת לעוף...‬
‫בלעדייך, סברינה ספלמן.‬
‫אין משמעות ליכולת לעוף בלעדייך,‬ ‫סברינה ספלמן.‬
‫הארווי.‬
‫כבר ניהלנו את השיחה הזאת.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫ברור. זה צילום מחדש.‬
‫לא, בחיים האמיתיים.‬ ‫לילה לפני יום הולדתי ה-16.‬
‫כל מה שאמרנו עכשיו קרה בחיים האמיתיים.‬
‫אתה לא זוכר?‬
‫בכנות, היו לנו כל כך הרבה שיחות,‬
‫יום אחרי יום.‬
‫קשה לי לעקוב.‬
‫הארווי, יש לך קלטות של פרקי הסדרה?‬ ‫-כן. רוצה לראות את הפיילוט?‬
‫ברור. תראה לי.‬
‫זו הסצנה האהובה עליי.‬
‫תשכח כל מה שאמרתי.‬
‫הארווי, תקשיב לקול שלי,‬ ‫תקשיב למילים שלי ותשכח כל מה שאמרתי.‬
‫תבורך נפשך, יבורך ליבך, שכח מייד את כאבך.‬
‫רגע.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫זה באמת קרה בקוסמוס האמיתי.‬
‫ואנשים צפו בנו? ריגלו אחרינו?‬
‫צילמו אותנו?‬
‫רק הצוות.‬
‫תכבה את זה.‬
‫אני לא יכולה לראות את זה יותר. תכבה.‬
‫גם אני לא אוהב לצפות בעצמי.‬
‫אבל היית מדהימה בסצנה הזאת.‬ ‫-בבקשה, תכבה את זה.‬
‫מה קורה?‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫נתראה מחר.‬
‫- אין לפתוח את הדלת כשהאור האדום דולק -‬
‫החדר הירוק.‬
‫אמברוז!‬
‫אתה קיים.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫לפי הסרט בשיער שלך, את סברינה החדשה.‬
‫שלום.‬
‫ומה אני עושה כאן? ובכן...‬
‫אני מכין מזון חתולים, כמובן,‬ ‫לביעות אלדריץ'.‬
‫רגע! אתה יודע על ביעותי אלדריץ'?‬
‫באיזה ביעות מדובר? הקוסמי?‬
‫לא, האינסופי.‬
‫הוא בתוך הקוסמי, או להפך.‬
‫אני לא בטוח.‬
‫אני לא זוכר.‬ ‫-האינסופי, כמובן.‬
‫רגע, למה שהאינסופי ירצה לאכול מזון חתולים?‬
‫תחשבי על זה לרגע.‬
‫האינסופי הוא סיילם?‬
‫סיילם הוא האינסופי?‬
‫תיפח נפשי, הבנת את זה.‬ ‫-אז הוא שיקר לי.‬
‫ישר בפרצוף.‬
‫אכן.‬
‫כשהבנתי מהי זהותו האמיתית של סיילם,‬
‫התעמתתי איתו, והוא גירש אותי לחדר הירוק.‬
‫לא להשמדה, אלא לעבודה.‬
‫זה קצת כמו להיות במעצר בית, אבל...‬ ‫גרוע בהרבה.‬
‫סיילם הוא האינסופי? אבל זה לא הגיוני.‬
‫לא?‬
‫לחתולים יש תשע נשמות. אפשר לומר ש...‬
‫הם בני אלמוות.‬
‫אינסופיים.‬
‫חוץ מזה, חתולים משתעממים בקלות‬ ‫ואוהבים לשחק עם האוכל שלהם.‬
‫אז סיילם משועמם והוא משחק איתנו?‬
‫כלומר...‬
‫במות הצילומים האלה הן כל היקום שלו,‬ ‫לכן הוא אף פעם לא עוזב. למה לו?‬
‫ואנחנו...‬
‫אנחנו הצעצועים שלו.‬ ‫אנחנו עכברים, אנחנו כדורי צמר.‬
‫אנחנו טווים לו סיפורים אינסופיים‬ ‫כדי שהוא לא ישתעמם וישרוט את הקירות.‬
‫זה שטני. אמברוז, מה נעשה?‬
‫נעשה?‬
‫לא נעשה כלום.‬
‫אין מה לעשות.‬
‫נאמר את השורות שלנו ונחיה את חיינו.‬
‫יש פה תחלופה אינסופית.‬ ‫לפעמים שחקנים, לפעמים אנשי צוות.‬
‫ונתפלל לשמיים ולגיהינום‬ ‫שלא נגמור כמזון חתולים‬
‫לאל המטורף שלנו, סיילם סייברהאגן.‬
‫אבל מה עם הקוסמוס האחר?‬
‫איזה קוסמוס?‬
‫הקוסמוס האמיתי, זה שבו נמצאים‬ ‫סברינה ספלמן וכל החברים שלנו.‬
‫סברינה... את, אנחנו, כולנו חלק מהאינסופי.‬
‫זה ביתך עכשיו. קבלי זאת.‬
‫- שמח שאת איתנו! סיילם -‬
‫כדור פרווה מטונף!‬
‫- אוקטובר -‬
‫ו... אקשן!‬
‫רוז, מה קרה?‬
‫רציתי לנסות להתקבל לנבחרת המעודדות השנה,‬
‫אבל ד"ר ספקטר אומר שיש לי מיופיה ניוונית.‬
‫סברינה, אני מתעוורת.‬
‫רוז, אני כל כך מצטערת.‬
‫שמענו שחשבת לנסות להתקבל לנבחרת המעודדות.‬
‫בבקשה תגידי שזו בדיחה.‬
‫כן, אי אפשר לטפס על פירמידה‬ ‫אם לא רואים את הפירמידה.‬
‫תתחפפו, כלבות מגעילות.‬
‫וקאט!‬
‫עבודה מצוינת.‬ ‫-האב בלאקווד.‬
‫פאוסטוס.‬
‫ראית את סיילם?‬
‫אני ממש צריכה לדסקס איתו משהו.‬
‫סיילם הוא הכוכב,‬ ‫הוא מצלם רק יום אחד בשבוע. תסלחי לי.‬
‫טירונים.‬
‫אולי תראי טוב יותר‬ ‫בלי בקבוקי הקולה על הפנים שלך.‬
‫סליחה?‬
‫הסצנה נגמרה,‬ ‫אז את יכולה להוריד את המשקפיים.‬
‫לא, אני לא יכולה.‬
‫התסריטאי החליט שאני מתעוורת,‬
‫אז אני מתעוורת.‬
‫רגע. באמת?‬
‫כן.‬
‫אבל יש בזה יתרון.‬
‫העיוורון נותן לי קו עלילה.‬
‫וזה יותר טוב מלהישלח לחדר הירוק.‬
‫- טונה‬ ‫מזון חתולים -‬
‫היי. אין הרבה אפשרויות, מה?‬
‫לא, לא ממש.‬
‫ככה זה תמיד עם הקייטרינג.‬
‫כולנו צריכים להסתפק במה שהכוכב רוצה.‬
‫פשוט צריך לסבול את זה.‬ ‫-סבלנו די הרבה לאחרונה.‬
‫אה, לפחות זו טונה.‬
‫בעצם... לא נראה לי שזו טונה.‬
‫אל תאכלו את זה.‬
‫למעשה, אל תאכלו שום דבר מפחיות שימורים.‬ ‫אף פעם.‬
‫למה?‬
‫פשוט תסתפקו בצ'יפס.‬
‫כמה זמן אתן עובדות כמחליפות?‬
‫לא הרבה.‬
‫למעשה, זו עבודה די חדשה.‬ ‫-יותר מדי זמן.‬
‫פעם שיחקנו את הדודות שלך.‬
‫היינו פופולריות מאוד. המעריצים אהבו אותנו.‬ ‫לפחות, כך חשבנו.‬
‫אז למה החליפו אתכן?‬
‫סיפור חיי. תמיד השושבינה, לעולם לא הכלה.‬
‫סיפור עתיק יומין.‬
‫אנחנו נתונים לחסדיו‬ ‫של בוס חסר שם וחסר פנים,‬
‫כנראה גבר, שעושה בנו כרצונו,‬
‫מחליט מה נעשה, איפה נעבוד,‬ ‫וזורק אותנו כשאנחנו כבר לא מועילים לו.‬
‫נו, טוב. אין מה לעשות.‬
‫לפחות אנחנו עובדות.‬ ‫אפשר היה לשלוח אותנו לחדר הירוק.‬
‫אני כל כך מצטערת שזה קרה לכן.‬
‫אבל אפשר לשאול משהו?‬
‫אתן מבינות‬ ‫שאתן לכודות בביעות אלדריץ', נכון?‬
‫האינסופי.‬
‫לא משנה.‬
‫אז אם הדודות האחרות ישנות במיטות שלכן,‬ ‫כלומר שלהן, איפה אתן ישנות?‬
‫מתחת למיטות.‬
‫אלספת'?‬ ‫-אני מצטערת. אהיה בשקט.‬
‫בסדר.‬
‫קאליבן?‬
‫השבח ללוציפר.‬
‫לא היה לי מושג שאתה קיים בכלל ביקום הזה.‬
‫צר לי, גברתי, אבל אסור לנו‬ ‫לדבר עם השחקנים, ובטח שלא לגעת בהם.‬
‫רגע, אז אתה לא נסיך או שחקן כאן?‬
‫לא, תודה לאדון האופל.‬ ‫אני מעדיף להיות חלק מהצוות.‬
‫כלומר, כשחקן הייתי רק פרצוף יפה‬ ‫עם רעמה בלונדינית מהממת‬
‫ושרירי בטן מסותתים.‬
‫כל הזמן דרשו ממני להוריד חולצה‬ ‫והחפיצו אותי.‬
‫אבל כראש מחלקת הבנייה,‬
‫אני זוכה לבנות דברים במו ידיי.‬
‫ואני מחליט איפה ומתי להוריד חולצה.‬
‫למה את מסתכלת עליי ככה?‬
‫כי ביקום אחר, במציאות אחרת...‬
‫אנחנו נשואים, אתה ואני.‬
‫באמת? נשואים?‬
‫זה בטח היה נחמד.‬ ‫-כן.‬
‫היו רגעים טובים.‬
‫אבל אתה מאושר כאן כחלק מהצוות?‬
‫מאושר? לעיתים קרובות. שמח בחלקי? תמיד.‬
‫ואת, סברינה? את מאושרת?‬
‫אני יותר שמחה בחלקי‬ ‫עכשיו שאני יודעת שאתה כאן.‬
‫ואני לא יודעת מי אמר‬ ‫שלשחקנים ולצוות אסור להתרועע,‬
‫אבל בעיניי זה קשקוש.‬
‫אהבה היא אהבה. האהבה תמיד מוצאת דרך.‬
‫אז, סקסי,‬
‫על מה אתה עובד? גלריה לאומנות או משהו?‬
‫רק מכשיר כלשהו לפרק הבא.‬
‫- טעון אישור מהמחלקה המשפטית -‬
‫מכשיר?‬ ‫-כן.‬
‫שואב אבק, לדעתי.‬
‫שואב אבק?‬
‫כלומר... סוג של ריקנות?‬
‫כן. זהו זה.‬
‫אני בונה ריקנות.‬
‫ריקנות?‬
‫לפרק הבא?‬
‫קאליבן, אתה חייב לעצור.‬
‫לעצור? אני לא יכול.‬ ‫אם אעצור, אישלח היישר לחדר הירוק.‬
‫אתה מוכן להאט לפחות‬ ‫בזמן שאמצא דרך לעצור את הריקנות לצמיתות?‬
‫אני מצטער, סברינה, אבל אני כבר בפיגור,‬
‫ועליי לסיים עד הבוקר.‬
‫עד הבוקר? אני מקווה שזה מספיק זמן.‬
‫הארווי.‬
‫היי, הארווי.‬
‫היי, מהממת.‬
‫לא. הארווי, אני זקוקה לעזרתך.‬
‫אני צריכה להשיג את התסריט של מחר הערב.‬
‫עכשיו.‬
‫תעזור לי?‬
‫תמיד, ברינה.‬
‫למה היא לא ישנה בחדר שלה?‬
‫אין לה חדר. הוא מעולם לא נבנה.‬
‫הבנתי.‬
‫- סודי ביותר, פרק 215 -‬
‫סליחה שהערתי אתכם, אבל זה חשוב.‬
‫הכול מסתיים מחר.‬
‫הריקנות, אחת מביעותי אלדריץ', תשמיד הכול.‬
‫את הסטים, את במות הצילומים, אפילו אותנו.‬
‫עלינו למצוא את מראת הקסם שלי‬ ‫ולברוח לפני שזה יקרה.‬
‫איך את יודעת את כל זה, סברינה?‬
‫זה בתסריט של מחר.‬
‫קשה להסביר בשלב כה מאוחר,‬ ‫אז תצטרכו לבטוח בי.‬
‫בתסריט כתוב שהריקנות דומה להוריקן.‬
‫במציאות, זה הסוף של כל הדברים,‬ ‫כולל המציאות.‬
‫אבל דברים לא נגמרים כאן.‬
‫כן, כי אנחנו חיים‬ ‫בתוך ביעות אלדריץ' אחר, האינסופי.‬
‫אבל כשהריקנות תבוא,‬ ‫אפילו האינסופי יגיע לסופו.‬
‫לא, סברינה,‬
‫את סתם נלחצת.‬
‫דברים כאלה קורים לפחות פעם בשנה.‬
‫סליחה, את מוכנה לתת לבחורה לדבר?‬
‫אני רק אומרת שמדי שנה בשנה‬
‫התסריטאים מכניסים לתסריט רעיון גדול‬
‫כדי לעורר התלהבות בצופים.‬
‫איזה מין רעיון?‬
‫לפעמים זו רעידת אדמה,‬
‫לפעמים חתונה.‬
‫או טיול להוואי, או רצח של דמות אהובה.‬
‫ובמקרה הזה, הריקנות.‬
‫משהו שלכאורה משנה הכול,‬ ‫אבל למען האמת, שום דבר לא משתנה.‬
‫הכול פשוט מתחיל מחדש.‬
‫אתן יודעות על זה הרבה, נכון?‬
‫ברור.‬
‫אנחנו מקצועניות.‬
‫נכון. אבל לא שכרו אתכן ממש לאחרונה‬ ‫כמחליפות לזלדה והילדה האמיתיות?‬
‫איך אתן יודעות כל כך הרבה על העבר?‬
‫נכון, הצטרפנו לתוכנית הזאת רק לאחרונה,‬ ‫אבל שיחקנו בתוכניות רבות לפני כן,‬
‫ודברים כאלה קורים בכל תוכנית.‬
‫אילו תוכניות? תמנו אותן.‬
‫העניין הוא שאנחנו מקצועניות.‬
‫כולנו מקצוענים, ויש לנו עבודה לעשות.‬
‫זלדה צודקת. אז אלא אם כן‬ ‫אתם רוצים להישלח לחדר הירוק,‬
‫אנחנו מציעות שתחזרו הביתה, לסטים שלכם,‬
‫תשכחו מכל השטויות האלה, תבואו מחר‬
‫ותעשו את העבודה שמשלמים לכם עליה בעין יפה.‬
‫היא צודקת. קדימה, הילדה, בואי נלך.‬
‫אם את צודקת לגבי הריקנות,‬ ‫אל תעזבי בלעדינו.‬
‫לא. נהיה במשרד האקדמיה.‬
‫את יודעת, נקרא, נסרוג, נעביר את הזמן.‬
‫אני אמצא אתכן.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני מבטיחה.‬
‫- אוקטובר -‬
‫הריקנות.‬
‫ניק, איפה הארווי?‬
‫אני הארווי.‬
‫לא. ברצינות, ניק, איפה הארווי?‬
‫אני הארווי.‬
‫קודמתי.‬ ‫אני כבר לא מחליף, אני הארווי עכשיו.‬
‫אבל מה קרה להארווי האמיתי?‬
‫השמועה היא שהוא נשלח לחדר הירוק.‬
‫הארווי נשלח לחדר הירוק?‬
‫בפעם האחרונה, סברינה, אני הארווי.‬
‫בסדר. זהו זה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫הלו? כן. בוקר טוב.‬ ‫יש לי כמה שאלות על הסצנות של היום.‬
‫למשל, זו הפעם הראשונה‬ ‫שאני שומעת על הריקנות?‬
‫אני יודעת שהריקנות קיימת?‬
‫מה בדיוק הריקנות רוצה?‬
‫מה המוטיבציה שלי מול הריקנות?‬
‫יתר על כן, גם אם אני לא יודעת על הריקנות,‬
‫הדמות שלי בהחלט לא הייתה אומרת‬ ‫את השורה הזאת בעמוד חמש.‬
‫נראה שיש כאן אי הבנה, סברינה.‬
‫בניגוד למה שאולי הנחת, אני רק הבמאי.‬
‫האדם היחיד שמורשה לשנות את התסריט‬ ‫הוא התסריטאי הראשי.‬
‫יופי, אז אדבר עם התסריטאי הראשי.‬
‫מישהו יודע איפה הוא? או היא?‬
‫מישהו יודע?‬
‫מישהו יודע איפה התסריטאי הראשי?‬ ‫-אני יודעת.‬
‫זה משתנה מיום ליום, בהתאם לסט הצילומים,‬
‫אבל אני מאמינה‬ ‫שהתסריטאי הראשי נמצא היום בתיכון.‬
‫דודה הילדה, יכולתי לנשק אותך!‬
‫סיילם?‬
‫אתה התסריטאי הראשי?‬ ‫-למה לדעתך אני מקבל את השורות הכי טובות?‬
‫אתה התסריטאי הראשי והאינסופי?‬
‫אתה בטח לא ישן אף פעם.‬
‫יש לי כמה שאלות בקשר לתסריט.‬
‫מה הבעיה?‬
‫בתסריט כתוב שהריקנות מתקרבת,‬ ‫ואנשים מתכוננים לקראתה כאילו זה הוריקן.‬
‫אבל לפי מה שאני יודעת,‬ ‫הריקנות גרועה בהרבה מהוריקן.‬
‫אז עכשיו את גם חזאית?‬
‫בבקשה, תקשיב לי.‬
‫הגעתי לכאן מקוסמוס אחר‬
‫בניסיון לעצור את ביעותי אלדריץ',‬
‫ובפרט את הקוסמי.‬
‫אבל, כמו בכל הרפתקה קלאסית של סברינה,‬ ‫הגעתי ישירות לתוך...‬
‫האינסופי.‬ ‫זו אקספוזיציה, אני יודע את כל זה.‬
‫אתה יודע שהריקנות,‬ ‫אותה הריקנות שהצוות שלך בונה,‬
‫תכלה ותשמיד הכול?‬
‫אפילו את האינסופי.‬
‫עכשיו את נשמעת מטורפת.‬ ‫אני יודע הכול על הריקנות.‬
‫האינסופי והריקנות‬ ‫התקיימו זה לצד זה מאז ומעולם.‬
‫בניגוד לשאר הביעותים, אנחנו הפכים.‬
‫שווים במובנים מסוימים.‬
‫הריקנות היא כלום.‬
‫סוף כל הדברים.‬
‫אני לא נגמר לעולם.‬
‫לא!‬ ‫סיילם, הריקנות תביא את סופו של האינסופי.‬
‫היא מתקרבת אלינו‬ ‫ועושה עיקוף קטן בדרך כדי להשמיד אותי,‬
‫הכאוס האולטימטיבי,‬
‫לפני שתגיע לבסוף לגרינדייל,‬ ‫גרינדייל האמיתית.‬
‫והמנה הבאה בתפריט של הריקנות...‬
‫האינסופי.‬
‫תקשיבי, ילדה, אני בעסק הזה כבר הרבה זמן.‬
‫אין סוף. לעולם לא יהיה סוף.‬
‫אתה לא מאמין לי? תסביר את זה.‬
‫הריקנות מגיעה בעמוד 29.‬
‫מה קורה בעמוד 30?‬
‫אין כלום אחרי עמוד 29.‬
‫אין "המשך יבוא".‬
‫אין "סוף התוכנית".‬
‫כלום.‬
‫אז תגיד לי, תסריטאי ראשי,‬
‫מה קורה אחרי עמוד 29?‬
‫מר סייברהאגן וגברת מורנינגסטאר לבמה ד'.‬
‫אני חוזר, מר סייברהאגן וגברת מורנינגסטאר‬
‫לבמה ד'.‬ ‫-מה נעשה?‬
‫ו... אקשן!‬
‫הריקנות באה, אז עלינו לוודא‬ ‫שהאמבטיות שלנו מלאות במים.‬
‫מושלם.‬
‫מתחשק לי להיכנס לאמבטיית קצף.‬
‫לא, דודה הילדה,‬ ‫אנחנו צריכים מי שתייה למקרה חירום.‬
‫למה שנשתה מים?‬
‫יש לי מרגריטות קפואות במקרר.‬
‫טוב, אני הולכת לחנות לקנות נרות.‬
‫לא ייאמן.‬
‫סברינה, את יודעת שזה בלתי אפשרי.‬ ‫את יודעת שזה לא מה שאת אמורה להגיד.‬
‫את אמורה להגיד,‬ ‫"בואו נוודא שהתריסים סגורים".‬
‫את תוודאי שהתריסים סגורים,‬ ‫ואני אלך למצוא נרות.‬
‫סיילם, אתה יכול לדבר איתה?‬
‫אני חושב שסברינה צריכה ללכת להביא נרות.‬
‫אבל זה לא כתוב בתסריט.‬
‫כתסריטאי הראשי אני יכול לשנות את התסריט,‬ ‫ואני אומר שסברינה צריכה להביא נרות.‬
‫אף אחד לא הולך לשום מקום עד שהריקנות תגיע.‬
‫וזה יקרה בכל רגע.‬ ‫-הן משרתות של הריקנות.‬
‫אני חושבת שכולם משרתים שלה.‬
‫אז לכי להביא נרות, וקחי אותי איתך!‬
‫אמרנו לכם, אף אחד לא יוצא מפה.‬
‫הקיר מאחורייך הוא קיר מזויף.‬
‫מה הרעש הזה?‬
‫זו הריקנות.‬
‫לאן נלך? איך נצא מכאן?‬ ‫-אני יודע איפה המראה האמיתית שלך.‬
‫במחסן בצד השני של הבמה.‬
‫קודם עלינו להציל כמה שיותר אנשים.‬
‫אוי, לא.‬
‫הילדה מעקמת את הקרסול.‬
‫זלדה מתחילה להתעטש לפתע.‬
‫פרודנס? אגאתה? למה?‬
‫הריקנות, סברינה.‬
‫הריקנות דורשת קורבנות. אינך שומעת אותה?‬
‫פרודנס ואגאתה תוקפות זו את זו.‬
‫אמברוז, הריקנות מגיעה.‬
‫אמברוז.‬
‫קאליבן.‬
‫ניק, גם אתה משרת של הריקנות?‬
‫כן.‬
‫אבל בפעם המיליון...‬
‫אני הארווי.‬
‫אני החבר היחיד שלך.‬
‫הארווי מחליק על קליפת בננה.‬
‫לא. למה?‬
‫הריקנות כאן!‬
‫יש להאכיל את הריקנות.‬
‫חייבים ללכת, ילדה.‬
‫הינה היא!‬ ‫-מהר! לא נצליח להגיע בזמן!‬
‫אנחנו נצליח.‬
‫פתח את השער, עכשיו!‬
‫שער מחסן האביזרים נפתח.‬
‫- המשך יבוא... -‬