I tidligere episoder:
Liz. Du er endelig tilbake.
Dukk! Nei.
Vi har bevart hemmeligheten i 20 år, og nå har du gjenopplivet noen?
Da pappa lå for døden, gjentok han et mantra.
"Ser du håndavtrykket, gå til Manes."
- Er du et romvesen? - Røper du vår hemmelighet...
- ...kan ingen lås beskytte deg. - Ikke rør henne!
Hva er det med deg?
Helt siden jeg helbredet Liz, har jeg hatt en slags gift i meg.
Min mann kan aldri få vite hvem jeg er, og det er forferdelig.
Fins det ingen som du ville risikere alt for?
- Jeg vil se Rosas toksikologirapport. - Hun ble drept.
Jeg føler ikke som deg.
Vil du utagere litt?
Jeg skal finne min søsters morder og sørge for at personen straffes.
Selv om det var Max Evans.
Den vitenskapelige metoden krever at forskeren eliminerer all partiskhet.
Det spiller ingen rolle at Max Evans reddet meg.
Eller at han var den eneste som fikk meg til å smile da mamma forsvant.
Eller hva jeg føler når han ser på meg nå.
Det eneste viktige er forskningen.
Observasjon: Timer eller dager etter at søsteren min døde, -
- dukket et underlig håndavtrykk opp på liket hennes.
Observasjon: Max Evans lagde samme avtrykk på meg -
- kvelden da han reddet livet mitt.
Observasjon: Max Evans løy til meg -
- om siste gang han så Rosa i live.
Forutsigelse: Max' evne til å utnytte elektromagnetisk energi for å hele -
- gir ham også evnen til å skade.
Hypotese: Max Evans drepte søsteren min.
Hallo, forsøkskaninen.
- Jeg la igjen skalpellen hjemme. - Så fint.
- Det var synd på den labfrosken. - Jeg vil hjelpe deg, Max.
Du sa at du har kjent deg syk, og du kan ikke akkurat gå til legen.
Jeg føler meg ikke helt syk. Jeg har aldri vært syk.
Det er ikke som sykdom beskrives i bøker.
Det er mer som å bli overveldet av sinne eller til og med vrede.
Kanskje du bare er stresset?
Kronisk, lavintens stress holder HPA-aksen aktivert.
- Skjorten. - Ja visst.
- Du trenger ikke å være redd for meg. - Det er jeg ikke.
Du har høy puls.
Ikke fordi jeg er redd for deg.
- Fint at du hadde tid. - Intervaller. Jeg har 30 sekunder.
Du sa at pasienten din fremdeles lever.
I aller høyeste grad.
Er det mulig at romvesener ikke er menneskehetens fiende?
Du stormet inn her og krevde informasjon om Rosa Ortecho.
Jeg ga deg den informasjonen. Nå er det din tur.
Kan du ikke jage romvesener med barna? Fire av dem er krigshelter.
- Dette er ikke noe for de svake. - Kaller du Alex svak?
Han fikk en parade da han kom hjem fra Irak.
Du kan delta i Project Shepherd fordi det er din arv.
Eller så kan du delta fordi du med all rett huser frykt for -
- hva myndighetene kan gjøre mot deg...
...og ditt rolige småbyliv.
For ikke å snakke om dine rolige småbyvenner.
Landet ditt ser fram til din beslutning med interesse.
Jeg forteller ikke hvor jeg så håndavtrykket.
Det er uansett ikke det jeg vil ha.
Jeg trenger tilgang til din fars forskningsmateriale.
Hvorfor ber jeg ikke sønnene mine? Jeg trenger ingen soldat.
Jeg trenger en Valenti.
Aceton i små mengder fremmer vekst og gjenoppbygging hos planter.
Men dette er helt nytt for meg.
- Heler det deg? - Nei, det lindrer smerte.
Sårene vokser ikke fort.
Når innså du at du var annerledes? Hvor omfattende er evnene dine?
Jeg er flink til å kjenne igjen et avhør.
Jeg overvåker din elektromagnetiske effekt -
- og hvordan den samvirker med følelsesstimuli.
Lysforestillingen jeg lager når jeg føler noe?
- Kan du fikse det? Det er slitsomt. - Kanskje, hvis jeg får vite mer.
Så... Michael og Isobel...
Hvilke krefter har de? Lager de også håndavtrykk?
Jeg skal ikke snakke om dem.
- Den elektrostatiske utladningen? - Vi vet ikke hvordan det fungerer.
I naturen fins det dyr og planter...
- ...med lignende evner. - Hva mener du?
De bruker elektrisitet som forsvarsmekanisme.
- Liz... - Du kan hele, men kan du også skade?
Du er skadet. Gikk det bra?
Lyn...
- Vis meg. - Nei, det gikk bra. Ikke rør meg.
Hele flyvåpenet er her for innsamlingen.
Og du leker "eksperimenter på romvesenet"?
Hun vet allerede alt. Hva kan skje?
- Kanskje hun kan kurere meg. - Michael og jeg ville hjelpe deg.
- Hvordan? - Hva feilen enn er...
...har neppe Liz tatt et universitetskurs om det.
Jeg stoler på Liz. Vi har et bånd mellom oss.
- Vi hadde i hvert fall det, tror jeg. - Jaså?
Liz og Kyle rotet på Wild Pony dagen etter at hun hadde kommet hit.
Hank og Lindsey så dem.
Håndavtrykket ditt syntes fortsatt på brystkassen hennes.
Slutte å snuse i mine saker.
Slutt å bruke meg som distraksjon fra ditt mislykkede forhold.
Du er en del av livet mitt. Jeg bryr meg om deg.
- Liz sa at hun ikke var interessert. - Hun kjenner meg i alle fall.
Du er misunnelig fordi hun vet sannheten om meg -
- når ekteskapet ditt bygger på en løgn!
Liz utnytter dine følelser for å samle inn data, og du tillater det.
Du går med på alt for å få være nær henne. Patetisk!
Jeg stolte på deg. Lov å ikke si det til noen.
Du tror at Max er en snill hundevalp, men han er som noe fra "X Files"!
- Det er en overflatisk skade. - Men ikke det der.
Denne energimengden kan være dødbringende.
- Vi burde ha anmeldt ham. - Til hvem? Politiet?
Jeg vet ikke. Staten?
Ja, slik at presidenten kan pusse romstyrken på byens boknerd.
Jeg har aldri likt ham. Han glor på deg som om du var en fremmed rase.
Max Evans er bare en brikke. Jeg måtte provosere fram dette, -
- så hvordan kan Rosa ha provosert ham?
Hun gjemte ting hele tiden. Hun likte hemmeligheter.
Ser du dette hjertet?
Det er et av gjemmestedene hennes.
Typisk.
- Hva håpte du på? - Drapsgåter har ledetråder.
- Jeg vil ha en ledetråd. - Du har en.
Men du ignorerer den, for... Er det fordi han er høy?
Blås i at han sprenger dyre saker med hjernen.
- Jeg trenger et motiv. - Ja vel, "Nancy Drew".
Jeg må få vite hva som skjedde før jeg ødelegger livet hans.
Du er våken.
- Du sov over. - Det var sent, og jeg var trøtt.
Var det derfor?
Hallo! Jeg har bagels.
- Pokker også. - Ta det rolig.
- Det er bare Isobel. - Vet hun om dette?
- Ville det ha vært så fælt? - Ja.
- Guerin... - Nei, ikke tenk på det.
- Fikk du tilbake den gamle jobben? - Ja.
Ingen i denne byen reparerer biler kjappere enn meg.
Jaha... Trenger du hjelp med bilen, eller...?
Jeg har vært hos Max.
Han lar Liz eksperimentere på ham.
Om en biomedisiner vet hvordan Max er bygget, -
- kan hun plukke ham fra hverandre.
- Oss også. - Hun utnytter ham. Det vet jeg.
Hun må vekk herfra.
Jeg har en plan.
Nei, men! Liz Ortecho kommer først til baren i en by full av alkiser.
- Slitsom kveld? - Kveld, morgen, tiår...
Jeg fant denne på et av Rosas små gjemmesteder.
Jeg kan fikse gress som ikke er eldgammelt om du vil.
Men dette er kanskje fortsatt bra.
Jeg håpet at du kjente flere hemmeligheter.
Sånt som hun ikke ville fortelle meg, men bare deg.
Sjekk bak "Jakt forbudt" -skiltet.
Det er en klassisk Rosa-mix. Bare 90-tall: TLC, Goo Goo Dolls...
Til og med litt Ginuwine.
Dette er nok ikke låttitler.
Eller jo, det er det, men det er nok ledetråder.
Første låt: "Here in Your Bedroom". Det er vårt soverom.
"Pony".
Nøyaktig så melodramatisk var hun.
- Et skattekart til alle gjemmesteder. - Ja, jeg antok at det var sånn.
Men jeg ville ikke invadere hennes privatliv. Ikke engang nå.
Som lillesøster er det min rett å invadere min søsters privatliv.
Selv nå.
Låt nummer tre: "Under the Bridge".
- Kommer du, eller? - Ja.
Spar det der til maskinene overtar på ordentlig.
- Hva er dette? - Den skulle selges på auksjonen.
- Dette er førsteutgaven, Cam. - Ja.
Jeg visste at du kom til å få nerdestå.
Skal vi gå på drive in-kinoen i kveld?
- Som på en deit? - Ja.
Jeg trodde at vi hadde mer en "Hei, er du våken" -greie?
Jeg vet det, men... kanskje det er på tide.
Ja, hvorfor ikke? Vi går på drive in-kinoen.
Etterpå kan du by meg på en milkshake...
- ...og spørre om kjangs på meg. - Greit.
Jo... Jeg har tenkt mye på pappa i det siste.
Husker du brevene han sendte fra pleiehjemmet? Jeg finner dem ikke.
Kreften forandret ham.
Da han så på meg mot slutten, så jeg at han ikke kjente meg igjen.
Han sendte brev til oss selv om vi satt ved sengen hans hver dag.
Ikke rot i fortiden.
Hold fast ved de fine minnene.
Jeg prøver bare å finne ut av hvem søsteren min var.
Det vet du allerede. Hun var elektrisk og impulsiv.
Hun holdt håret ens når man spydde og skar i stykker eksens dekk.
Hun var totalt upålitelig.
Men når man trengte henne som mest, var hun alltid der på et vis.
Det som ligger igjen i byens skitne kroker, er ikke henne.
Kanskje ikke. Eller kanskje.
"Kjære Rosa. Du er aldri alene." Fra Ophiuchus.
Hvis noen i Roswell het Ophiuchus, ville vi ha visst det.
Det må være et pseudonym. Ophiuchus er det 13. stjernetegnet.
- Det er kontroversielt. - "A fraudulent zodiac."
Tekststrofen hun hadde skrevet på hånden.
Kanskje det ikke var noen tilfeldighet.
Lappen føles romantisk. Kan hun ha truffet noen?
Maria. Hun er død. Kom igjen, nå.
Hun sa ingenting om noen.
Men jeg overnattet hos dere den uken. Hun snek seg ut gjennom vinduet.
Hun hadde vært nøye med eyelineren, så jeg gjettet på en gutt.
Du var en god venn.
Kom, nå. Miksteip-kartet kaller.
"Small Town Saturday Night" av Hal Ketchum. Drive in-kinoen?
Skal du forvrenge Liz' tanker før eller etter "Mars Attacks!"?
Jeg merker når tiden er inne.
Jeg er nysgjerrig på hvorfor du er så interessert.
På gjenforeningen ble du forferdet da jeg foreslo det.
Du innser ikke hvor utrolig tragisk det er -
- å måtte se ned i den menneskelige psykens avgrunn.
- Men nå er situasjonen forverret. - Jeg er ikke uenig.
Men jeg tror også at du er redd.
- For å bli avslørt. - For ikke å være viktigs for Max.
For at han skal være mer glad i Liz.
- Michael Guerin på en tilstelning! - Noah!
Prosjektoren var ødelagt. Jeg reparerte den.
Jeg kunne ha... Ja, fint det. Takk.
- Du gikk glipp av middagen i går. - Jeg vet det, beklager.
Max hadde problemer med en jente.
Ja. Samme her.
Unnskyld, kjære. Jeg mener det.
Hva sier du til dette?
Vi gjør noe gøy i kveld. Hva vil du at jeg skal være?
I kveld kanskje vi begge bare kan være til stede.
Skal du allerede dra?
Jeg har sett den. Jeg hater slutten.
Nå skal du høre. Vi deler sekspakningen om jeg får se herifra.
Hallo der! Trenger du hjelp med å finne noe, Valenti?
- Hva gjorde du i arkivet? - Hilste på moren min.
- Hun må ha gått ut. - Jeg kunne ha pågrepet deg.
Nå skjønner jeg.
Handler denne enorme overreaksjonen om Liz?
Er du forelsket i henne?
Du må ha hørt... hva som skjedde på parkeringen utenfor Wild Ponys.
- Vil du at jeg skal slå? - Det er ikke så lovlig.
- Men du har nok ønsket det en stund. - Du vet ingenting om meg.
- Er det problemer her? - Alt er som det skal.
Bare to high school-kompiser som prater litt.
Skal vi gå på kino, eller?
Ja, det skal vi.
- Så fin du er. - Takk.
Vær forsiktig med den der.
Du traff meg!
- Bedårende. - Du!
Kanskje du skal gi deg nå.
Bruk kvelden til å lese om hvordan man representerer landet sitt.
Skjemmer jeg deg ut, pappa?
Du er blitt tildelt purpurhjertet og har vært tre ganger i krigen.
Guerin pågripes en gang i uken for gambling og barslagsmål.
Den eneste du skjemmer ut, er deg selv.
Unnskyld meg. God kveld.
Takk for at dere har gjort vår årlige veteraninnsamling vellykket.
Takket være dere har vi mer enn fordoblet -
- fjorårets inntekter til veteranklinikken.
Som representant for de modige kvinnene og mennene i forsvaret -
- skal sersjant Jesse Manes si noen ord.
Takk, Isobel. Og takk for at dere kom, alle sammen.
I 70 år... Mer enn det, faktisk...
Kom igjen, bare si det.
- Du hater sånt som dette. - Begynner jeg å få utslett?
Vi kan ta en drink på Wild Pony.
- Når vi har funnet Rosas skjulested. - Ok, ok...
...kampens risikoer og oppofringer...
Hvorfor er vi her egentlig? Det er noe med deg.
Du kan ikke lyve til et medium.
Jeg... Ok, da.
Jeg ville ha en unnskyldning for å spionere på Max og deiten.
Høye blondiner er ikke hans type.
Skal vi spionere, skal jeg ha en corn dog. Du får en michelada.
Hei, Liz. Du må gjøre noe for meg.
Rosa?
Hvorfor gjør du sånn? Jeg trodde at vi var venner.
- Liz. - Ja?
Du skal forlate Roswell. Og denne gangen kommer du ikke tilbake.
Skulle ønske at det alltid kunne være sånn.
- Slutt. - Jeg kan ikke dra.
Hvorfor ikke?
- Hva er det som holder deg igjen? - Max.
- Jorden kaller Liz. - Ja, hei.
- Hva? - Jeg har funnet det ut.
Dette er ingen "Small Town Saturday Night" ifølge Rosa.
Men jeg vet hva som er det.
Jeg kjenner igjen et spyferdig fjes når jeg ser et.
Gjorde du det? Skal hun stikke?
Nei... Jeg tror ikke at det blir så enkelt.
- Var du ikke sterk nok? - Nei, Michael...
Jeg vet ikke...
Jeg kunne bare ikke gjennomføre det.
- Så... - "Kunne ikke" eller "ville ikke"?
Du forstår ikke.
Jeg fikk opp en masse skumle bilder av Rosa. Liz var også der.
Jeg så det hun så og følte det hun følte.
Og så... sa hun Max' navn , og det kom liksom en sjokkbølge.
Jeg tror ikke at det bare er en tenåringsforelskelse.
- Jeg tror at hun og Max... - "Hun og Max..." Hva da?
Løp. Purken er her.
Konstabel...
- Hei. - Hei.
- Det var en bra tale. - Takk.
- Jeg trodde ikke at du ville komme. - Kanskje du hadde rett.
Det blir nok ikke meg og Liz.
Cam og jeg holdt på før Liz kom tilbake.
Kanskje det kan bli noe. Hvis jeg anstrenger meg litt.
Jeg håpet på "ET" i år.
Fremmedfrykt selger flere billetter.
Ok.
Da skal vi se.
Er du sikker på at det er her?
Rosa og jeg pleide å snike oss opp hit når du hadde sovnet.
Vi har nok misforstått noe igjen.
Kom igjen, Liz. Slapp av.
Bruk en lørdagskveld i en småby slik som Rosa ville ha gjort.
Vær så god. Håper det smaker.
Mens du tok bachelor-graden i biomedisinsk teknologi, -
- var jeg sammen med en Chad.
Jeg endret status og alt.
Hvorfor kaller foreldrene barna for Chad?
Alle som heter Chad, blir skikkelige Chad-er!
Jeg har savnet dette.
Jeg forlot min forlovede i Denver for tre uker siden. Diego.
Hvorfor ler jeg? Han er perfekt.
Det er ikke morsomt. Jeg kunne bare ikke få meg på.
- Jeg følte ingenting. - Ja.
- Hva gjorde du og Rosa her oppe? - Vi røyket. Vi drakk.
Vi tittet på stjernene. Den første som fant fiskene, -
- fikk utfordre den andre til å gjøre noe skikkelig dumt.
Det var hennes tegn.
Ser du? De to fiskene?
- Det ser ut som en pil. - Så sa alltid Rosa også.
Kanskje dere ikke var så ulike tross alt.
Gud...!
- Det er et kjærlighetsbrev. - Fra hvem? Ophiuchus?
Ok, nå har vi krysset av det meste på en tenårings drømmedeit.
Kino... popkorn...
Det er bare... én uunnværlig...
- ...tenåringsopplevelse som mangler. - Hva kan det være?
Hva...? Hva holder du...? Jaha, ok.
- Max! - Beklager, men vi har stengt.
Vi må snakke sammen nå.
Liz? Stans, Liz. Hva er det?
Du lå med søsteren min. Forklar det der.
Liz. Det er meg igjen.
- Hvis du har blitt bortført... - Kyle Manuel Valenti.
Du ville ha blitt en elendig forbryter.
- Vil du forklare deg? - Jeg lette etter Max Evans' mappe.
Vi er innblandet i et slags... trekantdrama.
Jeg ville finne noe skitt på ham.
Handler dette om Liz Ortecho? Kyle...
- Hva? - Jeg liker ikke den familien.
Foreldrene mine kjempet lenge i fattigdom -
- for å kunne komme hit lovlig, fordi de trodde på USA.
På frihet, patriotisme og lov og rett.
Folk som bryter loven, kaster skygge over oss alle.
- Nå høres du hyklersk ut. - Og du låter naiv.
Rosa Ortecho drepte to jenter, og det rev byen i to.
Du var borte og studerte, men faren din tapte nesten valget det året.
Jesse Manes gikk ut og støttet en hvit kandidat, -
- og denne byen elsker jo militæret.
Jeg trodde at Manes og pappa var venner.
Jesse Manes har ingen venner, Kyle. Han har soldater.
"Det føles som om jeg forsvinner til du ser på meg. Da er jeg sett."
"Jeg har aldri likt den følelsen." Du fanget henne virkelig.
"Du klarer alltid å stå der solstrålene treffer først."
- Jeg skrev det til deg, Liz. - Ikke lyv!
"Du rørte leppene mine, jeg mistet pusten." Det er ikke oss!
- Vi kysset aldri! - Nei.
Det var i april, det siste året.
Jeg hadde chilisaus på leppen, og ingen sa noe på tre timer.
Så tørkede du den bort med tommelen i laben.
Samme dag som vi...
...måtte gå hjem tidlig fordi det ble strømbrudd på skolen.
Rosa må ha funnet det. Jeg var 17 og ville bli forfatter.
Jeg anklager deg ikke for en romanse, men for noe annet.
Du løy om siste gang du traff Rosa.
Jeg vet at dere møttes den kvelden hun døde.
Jeg vet at søsteren min ble drept av et romvesen.
- Hva? Jeg vet ikke... - Var det deg, Max?
Hei.
- Skal vi ta en tur? - Dette kommer ikke til å funke.
Jeg kan ikke lukke øynene for det jeg så i kveld. Ekstrajobben.
Ja.
Iblant selger jeg en spole kobbertråd fra skraphandleren for litt ekstra.
- Hvem bryr seg! - Jeg.
Jeg kan ikke være sammen med en forbryter.
Hele mitt liv har systemet gjort meg avhengig av kriminelle.
Jeg prøver bare å overleve.
Og du er fortsatt den som leter etter enkle utveier.
Kanskje det.
Og du er fortsatt ekspert på å gi meg dem.
I ti år har jeg levd i troen på at hun tok livet av seg og to andre.
Men det var bare en løgn. Din løgn!
Ja, du har rett. Jeg løy til deg. Jeg traff Rosa den kvelden.
Etter ørkenturen kjørte jeg deg hjem.
Men jeg dro ikke hjem. Jeg satt i lysthuset og skrev det brevet.
Jeg satte det på bilen din. Rosa var der.
Hun var full, høy og sint.
Hun ba meg om å holde meg unna og begynte å rope og dytte.
Og så, da? Drepte du henne?
Nei. Jeg kjørte derfra.
Hun var helt borte, og jeg visste det.
Jeg kunne ha hentet faren din eller blitt hos henne.
Jeg spurte deg rett ut om du hadde møtt henne den kvelden.
Du har nok smertefulle minner.
Etter alt som vi har gått igjennom, -
- tror du virkelig at jeg kunne ha det i meg -
- å drepe noen du er glad i?
Jeg har elsket deg i hele mitt liv, Liz.
Og da regner jeg med hver eneste dag de siste ti årene.
- Dette handler ikke om det. - For meg handler alt om det.
Søsteren min har kanskje rett. Kanskje jeg er patetisk.
Men jeg... kunne aldri ha drepe Rosa.
La fortiden være fortid.
Vi kan ikke forandre den.
Noah? Elskede? Er du hjemme?
- Hvordan gikk resten av kvelden? - Bra.
Vi fikk inn mer enn dobbelt så mye som i fjor.
Iz... Du trenger ikke å gjøre sånn.
Vi skulle ha en fin kveld, og nå er jeg her, til stede.
Jeg elsker deg, av hele mitt hjerte.
Hvordan var resten av kvelden?
Noah... Unnskyld meg.
Jeg vet at jeg er fraværende og maser om Max...
Det gjør ingenting. Jeg visste hvem jeg giftet meg med.
Alt raser sammen, og jeg vet ikke hvordan jeg skal fikse det.
Max er min... person. Det har han alltid vært.
Men nå er han forelsket, og...
...hun elsker ham også, innerst inne.
Du vil ikke at broren din skal være ulykkelig.
Nei... Det er det som er poenget.
Han har nok vært det hele tiden, og jeg har ikke merket det.
Jeg tror at det kanskje er min feil.
Iz...
En liten stund kan du kanskje slutte å tenke på hvor lykkelig han er.
Isteden kan du vel la meg tenke på hvor lykkelig du er?
For en gangs skyld?
Kom, jeg skal vise deg en ting.
Er det "I landet for lenge siden"?
- Hvordan visste du det? - Max fortalte det.
Han sa at du kunne trenge litt oppmuntring.
Du kommer ikke til å miste ham.
Dere gir hverandre albuerom, og det er helt greit.
Isobel Evans-Bracken.
Du... er min person.
Det har du alltid vært.
Og jeg vil svært gjerne bli din.
Rosa tok brevet for å holde Max borte fra meg.
Hvorfor? Han er jo så harmløs.
Ja, jeg vet ikke. Kanskje det.
Han sa at han elsket meg. Både da og nå, tror jeg.
Jøss... Det var stort.
- Hva sa du? - Jeg stoler ikke på ham.
- Slutt å kalle på meg. - Slutt å komme hit, da.
Kan jeg det?
For alt du sier, låter som en fordekt trussel.
Jeg har hørt om hvordan folk som ikke samarbeider, straffes.
Det fungerte nesten.
Du brukte min døde far for å nå fram til meg.
Men dere var overhodet ikke venner, hva?
Dere besøkte ham ikke en eneste gang da han lå for døden.
Jim og jeg hadde våre feider. Men vi strebet mot samme mål.
Å beskytte verden mot den forestående trusselen fra romvesener.
"Forestående"? Kollisjonen skjedde i 1947.
Hvis de truer menneskeheten, tar de seg god tid.
Hvis ikke Paul Ryan er et romvesen.
- Vis litt respekt. - Jeg har respekt.
Slekten min kjempet for å komme hit og gi meg den amerikanske drømmen.
Men familien min tror på rettsstaten.
Man er uskyldig inntil det motsatte er bevist. Så du får ingen av meg.
Disse brevene skrev far før han døde.
Hvis han prøvde å si noe, er det her blant alt tåketalen.
Nå er vi skuls.
Jeg fikk Rosas obduksjonsbilder mot pappas romvesensskrifter.
Gjør hva du vil med dem.
Nå trekker jeg meg ut. Jeg er ikke soldaten din.
Du fattet rett beslutning.
Men du skal vite at systemet har en alvorlig mangel.
Uskyldighetspresumpsjonen innebærer at vi må avvente katastrofen.
Når en terrorist blir tatt, vet du vel hva naboene sier?
"Han var så hyggelig."
"Intelligent og omtenksom."
"Han var aldri til besvær. Han holdt seg mest for seg selv."
Kom hit fort, Michael!
"Han var ikke våpentypen."
Men så...
Tekst: Morten Gottschalk www.sdimedia.com