Din episoadele anterioare...
Vreau să-ți propun ceva.
O ajut pe Charlie, dacă mă ajuți și tu să intru în biroul șerifului.
- Cui i-ai spus? - Wyatt!
Max!
Îmi explici asta? O să-ți fiu alături dacă ești sinceră.
Trebuie să-mi spui adevărul. Numai așa putem avea o relație.
- Nu-ți pot spune. - Am nevoie de puțin timp.
O să aflu cine mi-a ucis sora și îl voi face să plătească.
Nu eu le-am omorât. Tu știi bine cine a fost.
- A fost Isobel, nu? - Da.
Nu mai vreau să te văd niciodată!
Acesta e cazul confidențial 9-2278.
Un subiect neidentificat a fost recuperat la accidentul din Roswell.
Eu, lt.-col. Harlan Manes, director al Proiectului Shepherd,
supraveghez procedura și documentez toate descoperirile ulterioare,
în limita jurisdicției mele. Notează totul!
Încep laparotomia.
- Ai mai văzut semnul ăsta? - N-am mai văzut nimic din toate astea.
ROSWELL, NEW MEXICO
Seria I Episodul 7
Există cinci stadii ale suferinței.
Negarea e primul. Dar l-am depășit deja.
Al doilea e furia.
Încă nu am ajuns la al treilea.
S-ar putea nici să nu ajung vreodată la stadiul ăla.
Fiindcă, sincer, furia e mult mai plăcută decât tristețea.
Furia asta mi-a devenit cel mai bun prieten.
Asta mă ține în viață. E armura mea.
Cameron, te-ai mai gândit la oferta mea? Aștept informații.
Bună!
- Ai rămas peste noapte. - Nu intenționat.
Voiam inițial să plec noaptea, pe furiș, fără să mă rușinez,
dar cred că am băut prea mult.
- Cam... - Nu. Nu e nevoie să vorbim.
Știu că relația noastră e un refugiu.
Tu ești doar o distracție pentru mine, Evans.
Am înțeles. Trebuie să mă duc la birou.
Valenti aduce nu știu ce expert ca să-mi verifice starea psihică.
Abia a trecut o săptămână, și ai încasat un glonț,
l-ai împușcat pe Wyatt Long în genunchi, apoi ai dispărut,
te-ai cusut singur și nu ai vrut să discuți cu partenerul tău.
Macho, macho, dar nici chiar așa.
De fapt, e fix pe dos. Mi-e frică de doctori.
Sigur, ți-e frică de doctori...
Lucrezi de la nouă până când termini.
Ăsta e un bar pentru localnici. Încercăm să evităm anumite specimene.
Fără pălării din aluminiu, fără antene, fără costumații.
Nu sunt niște personaje intergalactice nevinovate.
Sunt genul care, dacă beau ceva tare, ajung în cea mai nasoală fază:
devin adepții teoriilor conspirației.
- Și eu torn cu grijă băutura. - Am înțeles.
- Bun. - Aia ce fel de nebunie e?
Extratereștrii sunt aici. Au venit acum mulți ani și s-au ascuns de noi.
Asta e preferata mea.
Le-am văzut nava spațială, strălucea în întuneric.
O să fie bine, mamă.
Când m-am trezit, eram într-o ladă și simțeam miros de benzină.
- Wyatt Long mă întreba cui i-am zis. - Ce să zici?
Nu știu. Uite ce e, eu am dat o declarație în seara aia...
Vrem doar să știm dacă ți-ai mai amintit ceva
acum, că a mai trecut ceva timp de la eveniment.
Mă rog... Când l-ai sunat pe agentul Evans?
- Nu l-am sunat eu. - Deci a apărut el așa?
A simțit că ai probleme? A apărut ca un cavaler în armură strălucitoare.
- Eram în trecere. - Pe unde, mai precis?
- Depozitul ăla e în pustietate. - Îmi place pustietatea.
Și de ce nu ai respectat procedura și nu ai chemat întăriri?
Ai tras cu o armă neînregistrată.
Wyatt Long a executat un bărbat, a încercat să prăjească o femeie,
după care a tras în mine. Aveam tot dreptul să trag în el.
Ce-ar fi să semnezi hârtiile alea și să mă lași să-mi fac meseria?
- Dacă-ți mai aduci aminte ceva... - Ți-am spus totul deja.
Tu nu i-ai salvat viața de curând?
Dimineață, când ai zis că relația noastră e un refugiu...
Liz Ortecho e uraganul meu.
- Doar un minut, te rog. - Lasă-mă, Isobel!
Iartă-mă! Nu am știut... Nici acum nu-mi aduc aminte.
Nu știu de ce am făcut asta.
- Te rog... - Cum poți să-ți ceri iertare?
Ai omorât trei oameni. Locul tău e în închisoare. Punct.
Dar tu nu te-ai dus la poliție încă. De ce? A trecut o săptămână deja.
Nu am încredere în poliție și nici în guvern.
Nu pot atrage atenția asupra mea, fiindcă tatăl meu va fi luat în vizor.
Așa că nu există dreptate. Sora mea rămâne un număr și atât.
Suntem doar o familie de imigranți, hulită de americani.
Nu am vrut niciodată ca ea să pară răufăcătorul. Te rog...
Lasă-mă să-ți vorbesc! Nu mai dorm, simt că înnebunesc.
Vai, biata de tine!
Știi de ce nu dorm eu noaptea?
Dacă tu nu știi de ce ai ucis-o,
ai garanția că nu se va mai întâmpla? Știu că ai leșinat iar.
Ar putea ieși iar ceva urât. Și, de data asta, voi fi și eu vinovată.
Fiindcă tot nu te-am dat în vileag.
- Alex! - Îți vine bine halatul de savant.
De ce ai venit la spital? Ești bine?
- Nu mai ai cârja. - Da.
Vreau să mă obișnuiesc cu normalitatea.
Nu că voi alerga la un maraton prea curând.
Mie mi se pară bună orice scuză ca să nu alergi.
La tine am venit, de fapt. Te-am sunat, dar...
- Nu m-am uitat la telefon. - Nimeni nu crede scuza asta, să știi.
Și Maria ți-a lăsat un mesaj. L-ai citit?
Mă concentrez pe muncă acum.
Se vede. Ești singura care vine aici sâmbăta.
Maria e prea drăguță ca să-ți spună, dar eu nu mai menajez pe nimeni.
- I-ai fost o prietenă de rahat. - Poftim?
De când te-ai întors, ai vorbit cu ea despre situația prin care trece?
- Am avut treabă. - Înțeleg asta...
E ușor să te afunzi în probleme, în traumă, în muncă.
Dar, uneori, Liz, trebuie să fii și om.
Da.
Nici Will nu a crezut până când n-a văzut buncărul.
- Will? - Smith, dragă.
Noi am cerut pace. Și știi ce-a zis extraterestrul? "Nici vorbă. Muriți!"
Mamă, "Ziua independenței" e doar un film.
Nu vin extratereștrii.
Îmi strici cheful, scumpa mea.
- Vai, îmi aduci o geacă? - Da.
Poftim! Ia-o pe-a mea!
- Bună, Mimi! - Mama DeLuca! Mi-ai lipsit.
- Pe unde ai umblat, copilă? - Peste tot.
Dar m-am întors. Scuze că nu te-am vizitat.
Se mai întâmplă, nu-ți cere scuze.
Important e că ești aici, Rosa.
Mamă, ea e Liz.
Nu mai știi că ne duceai pe toate trei la film în aer liber, în weekend?
Liz! Nu te-am mai văzut din liceu!
Ce sexy te-ai făcut!
Parcă ziceai că faci față adevărului. "Eu dețin controlul, Michael."
- "Ce-ar face Beyoncé, Michael?" - Am vorbit cu Liz Ortecho.
Dacă voi face rău cuiva din nou?
Asta s-a întâmplat o singură dată, acum zece ani.
Oare, Michael? Săptămâna trecută m-am trezit în deșert
și nu știu cum am ajuns acolo și ce-am făcut atâtea ore.
- Ce facem dacă data viitoare... - Nu va mai exista o dată viitoare!
Te cred. Eu chiar te cred.
Dar e ceva în mine
căruia nu-i pasă de ce cred eu.
Mă îngrozește gândul că aș putea face ceva rău.
De ce nu mi-ai spus?
Fiindcă nu am întrebat.
Nu e vina ta. Am vrut să fiu prietena veselă.
Îmi place să fiu prietena veselă. Am crezut că pot face asta o vreme,
până când mă lovește realitatea melodramatică.
Care e diagnosticul?
Nu se știe. Nu e demență timpurie și nici Alzheimer.
Nu există tumori sau toxine.
Nici nu mai știu câți medici albi bogați
mi-au spus, nu foarte subtil, că se preface.
De asta muncești atât de mult. Lucrezi la bar, ghicești...
Facem orice pentru un ban în plus, ca să nu-i pierdem pe cei dragi.
Te-ai gândit s-o duci la azil?
Asta ar însemna să-mi pierd speranța. Încă nu sunt pregătită pentru asta.
Nu face asta singură.
Hai să-i organizăm o zi în stilul mama DeLuca!
Cu tot ce-i frumos în Roswell.
Tata joacă poker cu tipul de la film și eu pot face sucuri la Crashdown.
Îi plac antenele, ce-i drept.
Ți-am spus deja că nu mai țin minte nimic.
Un om a murit din cauza ta și lui Liz ai încercat să-i dai foc.
Am băut prea mult, am leșinat
și m-am trezit aici cu voi spunându-mi că am făcut toate astea. Sfârșit!
Chiar ai atât de multă ură în tine?
Când a murit sora ta, a murit și sora lui Liz.
Dacă voiai să te răzbuni, ce treabă avea Green?
- Vreau un avocat. - Spune-mi de ce!
Evans.
Nu încerca să fii polițistul bun!
Tu nu ești polițist deloc, ești în concediu și îi încalci drepturile.
Dacă ți se ia insigna, va trebui să-i explic unui prost ce gogoși vreau.
Du-te acasă!
Imediat vine și avocata ta.
Te rog să scrii ce îți aduci aminte din seara aia.
- Ți-am spus că nu-mi aduc aminte. - Atunci, scrie asta!
Ai nevoie de ajutor?
Să știi că nu te mint. Mi s-a șters totul din minte.
Că am băut și am tras într-un mexican...
- Da, e stilul meu. - Îți arde de glume?
- Nu! - Că era să-l omori pe Max!
Pe agentul Evans.
Dacă ai fi tras un pic mai la stânga, ai fi fost acuzat de două crime acum.
Nu aș fi făcut așa ceva. Eu îi respect pe polițiști. Sincer.
Și viețile lor contează...
- Ce e aia? - Ce?
Asta.
Nu știu.
Bun. Inele de ceapă Saturn și pastramă ca pe vremuri.
- Shake Shatner, fără cireașă. - Rosa, ți-ai amintit!
Mamă, ți-am zis despre Rosa.
Vreau să ies un pic.
Mă întorc imediat.
- E mai bună înmuiată în shake. - Clar!
Pari îngrijorat.
Nu erai așa.
- Cu toții suntem îngrijorați, Mimi. - Nu e vorba despre asta. Ai un secret.
Față de tine am recunoscut de vreo șapte ori că sunt gay...
Azi semeni cu tatăl tău.
Bine. Speram ca mutra aia furioasă să sară o generație.
Nu e vorbe despre fața ta, ci despre aură.
Eu am copilărit cu Jesse Manes, Alex.
Mi-am dat seama când a aflat prea multe.
A venit la școală marcat de o energie negativă.
O energie din altă lume.
Cum adică?
Ceva s-a destabilizat în orașul ăsta în urmă cu mult timp.
Ceva s-a destrămat.
Nu avem voie să atingem lucruri din altă lume, Alex.
Cealaltă lume se furișează în noi și ne face urâți pe dinăuntru.
Să nu lași ca această energie să te facă rău, ca pe tatăl tău!
Ce i-a făcut bietului Jimmy Valenti...
Cum? Ce e cu Jim Valenti?
Unde s-a dus Rosa?
Mimi, voiai să zici ceva despre Jim Valenti.
Jim Valenti... Știi că-și înșală nevasta, nu?
Trebuie să-i spună cineva femeii...
- Pleacă! - Și mie mi-a fost dor de tine.
Nu avem ce vorbi, Michael.
Nu-mi ești rudă sau prieten, așa că pleacă!
Trebuie să vorbim despre Isobel. Are nevoie de noi.
Mie mi se pare că v-ați descurcat și singuri, și mi-ați aranjat și viața.
Nu am avut de ales, trebuia s-o alungăm pe Liz. Te-ai fi opus.
Nu ai fi putut s-o vezi cum suferă.
- I-ai fi spus secretul nostru! - Nu aveați dreptul.
- Tu nu erai în stare să decizi. - Și dacă ar fi fost Alex Manes?
Dacă plecarea lui Alex în vara aceea ar fi fost din cauza mea?
De când știi despre asta?
Da.
Ai dreptate.
Dacă Alex ar fi plecat la război din cauza ta,
te-aș urî acum.
Da.
Am treabă.
- Mama ta pare bine. - Da, e foarte bine.
Nu-și mai face deloc griji cu privire la invazia extratereștrilor.
Știe că Will Smith ne va salva.
Cum de nu ești mai furioasă?
Sau... De ce nu plângi?
Dacă aș fi în locul tău, aș fi neagră de supărare.
Sunt furioasă.
Încerc să-i semăn mamei.
Tot ce-mi place la mine am moștenit de la ea.
Când toată lumea din orașul ăsta m-a respins complet, ea...
M-a învățat să mă iubesc.
Să-mi placă sunetul vocii mele și să dansez foarte ciudat...
Și culoarea pielii mele,
când eu credeam că noi suntem singurii oameni de culoare din lume.
Și, în fiecare zi, simt că pierd câte puțin din ea.
Și pierd și o parte din mine.
Mă simt bine. Pot să mă mișc.
Pot lucra din birou. Dle șerif? Dle șerif Valenti!
- E un moment nepotrivit? - Cam da.
Am un criminal căruia i se dă jeleu la spitalul din Roswell,
în loc să fie la carceră.
Dacă e vorba despre Isobel, mersi mult, dar te rog frumos să nu te bagi.
- Unde? - În cearta noastră.
Suntem gemeni, nu știu să-ți explic.
Nu de asta am venit.
E vorba despre cearta mea cu Isobel. Am dat-o afară din casă.
Nu mai suportam minciunile. Am crezut că stă la tine.
Îmi pare rău. Nu e aici.
Poate că e mai bine așa. Să vă despărțiți.
Nu asta așteptam să-mi spui.
Noah, îmi pare rău.
Ești un om bun și te porți frumos cu ea.
Poate că cei ca tine merită oameni mai buni decât Isobel.
Văd o fată frumoasă la brațul tău anul ăsta.
Cred că ești cam departe de adevăr, mamă.
Stați așa! Devine mai clar...
Tot o fată văd. Cu picioare superbe...
Cu o codiță frumoasă și un botic drăguț.
E Beagle-ul tău.
- Fă și cu Maria! - Nu! Nu face cu rudele.
Mie nu îmi ghicește viitorul. Vreau să aflu singură...
Atunci, e rândul lui Liz.
Te rog. Nu-ți fie frică, sunt echilibrată.
Hai!
Data trecută când ți-am citit aura, erai la răscruce.
Ce s-a întâmplat? Pe ce drum ai luat-o, Rosa?
Mamă, ea e Liz. Mai știi? Am discutat despre asta.
Maria... Nu-i nimic.
Realitatea e oribilă. De ce s-o obligăm s-o vadă?
Ai dreptate, Mimi.
Ultima dată când m-ai văzut, eram pe punctul să fac ceva.
Ceva urma să se schimbe.
De zece ani nu mai iau droguri.
Tata e așa de mândru, că mi-a atârnat medalia la Crashdown.
Am făcut școala de artă din Paris.
Am fost decepționată de câteva ori și am avut niște relații minunate.
Dar cel mai important e că am învățat să mă iubesc.
Vin des pe-acasă, la tata. Facem clătite churro
și, când simt că alunec într-o pasă neagră, mă destăinui lui.
Și surorii mele.
Iar ei mă ajută să-mi revin.
Ai un destin frumos. Întotdeauna l-ai avut, Rosa.
- Evans. - Maximo...
Ți-am urmat exemplul și am încercat să mă concentrez mai mult pe muncă.
- Lasă-l în pace pe Wyatt Long! - Nu.
Uite ce e... Taică-său a angajat un avocat de la noi.
Vor spune că era în legitimă apărare.
Ce porcărie!
Dacă depui mărturie împotriva lui,
vor săpa în munca ta de la poliție și te vor discredita.
Nu au ce să găsească.
Nu pe tine te vor viza. Îi vor viza pe cei la care ții.
Ei știu că l-ai ajutat pe Arturo.
Ești obligat, ca agent, să anunți Imigrările...
Da, am înțeles. Nu există dreptate pe lume.
Știi de ce-mi place aici? Fiindcă aici poți evada.
Cu toții vrem să evadăm la un moment dat.
- Ce s-a întâmplat cu blonda? - Blonda?
Cea rea, care ziceai tu că te urmărește. Isobel Evans.
Ce ți-a zis Rosa...
Ce ți-am zis eu despre Isobel Evans, Mimi?
Mi-ai zis că știi secretele ei.
Ți-a mărturisit ceva care te-a speriat.
Nu voiai să-mi spui ce, dar te gândeai să-i spui tatălui tău.
Ăsta era motivul.
Lui Isobel îi era teamă. De asta s-a întâmplat.
Ce s-a întâmplat, Rosa?
Un hanorac, o curea, "Marele Gatsby", lucruri pe care le-ai lăsat la mine.
Ce-i asta, o despărțire?
Nu cred că am avut o relație ca să ne despărțim.
Dar cred că e mai bine să nu mai fim... ce am fost până acum.
Niciodată.
Acum, că am lămurit asta, să știi că mi-ar prinde bine un prieten.
Tu îmi ești prietenă. Hai să bem o bere!
Speram să zici asta.
- Ai informații noi? - Mă ocup acum.
Câți ani aveai când ți-ai făcut primul tatuaj?
O întrebare aleatorie, dar o să-ți zic.
La 21 de ani. Tu?
La 18. Floarea de pe picior, de dragul mătușii mele.
- Și scorpionul cu mitralieră? - Am pierdut un concurs de băut.
De când îți dorești să mă întrebi asta?
Corpurile noastre cred că sunt ca niște hărți ale vieților noastre.
Rănile din război... Tatuajele sunt cicatricile pe care ni le facem singuri.
Ăsta e pentru sora mea. Ea are cealaltă jumătate.
- Două păsări eliberate din colivie. - Nu știam că ai o soră.
Charlie. Într-un fel, ea mi-a fost parteneră înaintea ta.
A încălcat niște reguli.
A făcut ce a considerat ea că trebuie să facă, dar a greșit.
Iar când a trebuit s-o protejez... nu am protejat-o.
Acum e la închisoare din cauza mea.
Așa că tatuajul ăsta înseamnă cu totul altceva acum.
- Tu urmezi. - Eu nu am povești așa de profunde.
- Simbolul de pe umăr? - Nu înseamnă nimic.
E un desen pe care îl făceam eu când eram mic.
Pe copertele cărților, pe adidași...
Eu tocmai ți-am povestit despre cel mai important om din viața mea,
iar tu îmi spui despre mâzgălituri.
Aș vrea să fi fost altceva.
M-am făcut mangă la 21 de ani și mi-am făcut un tatuaj.
L-am rugat pe Wyatt Long să-și scrie declarația.
A desenat asta.
Vrei să-ți schimbi răspunsul, Evans?
- Nu mai vreau bere. - Evans!
Max!
De ce stai singură aici?
M-am gândit la ce-ai spus. La eliberarea de Isobel Evans.
Totul s-a schimbat când Isobel i-a spus Rosei secretul, Liz.
- Era așa de speriată... - A zis ceva despre extratereștri?
Rosa știa ce știu și eu, iar adevărul era îngrozitor.
Extratereștrii își pregăteau navele.
Una, în New York, în Washington, Tokyo...
Când? În 2008?
Era și Will Smith acolo?
Extratereștrii nu ar fi fost distruși fără comoara asta națională.
"Ziua independenței"...
Trebuie să mă duc la laborator. Lucrez la un experiment.
- Da, du-te. - Dar mă întorc peste o jumătate de oră.
Ai putea să vii direct la... azilul "Sunset Mesa"?
Cred că e timpul.
- Salut! - Paza!
O urmăreai pe Liz ca să mă ameninți pe mine?
Habar n-ai de câte sunt în stare ca să obțin dreptatea!
Nu contează cât de greu va fi.
Max!
Ameninți un pacient?
- Acum îi iei apărarea lui Long? - Wyatt Long e un gunoi.
Nu despre el e vorba aici, ci despre caracterul tău.
Ca polițist, ca bărbat, ca om!
Pentru ce lupți tu?
Cică vrei să faci dreptate, dar ești ipocrit.
Vrei ca Wyatt să sufere,
dar l-ai lăsat liber zece ani pe cel care a ucis-o pe Rosa.
Nu sunt toate crime?
Wyatt te-a urmărit cu un motiv. Încerc să te protejez!
Nu-ți iese.
Mostrele pe care le-ai luat de la mine.
Ce faci aici, Liz?
Încerc să creez un antidot.
Cum te protejezi de cineva care citește gândurile?
O slăbești până nu-și mai poate folosi puterile, și nu mai poate face rău.
Voiai s-o otrăvești?
Încercam să fac un ser care să vă tempereze puterile.
- Opus acetonei. - Acetona ne face durerea să dispară.
- Voiai să ne faci rău. - Ba nu!
- Știu că vrei s-o pedepsești... - Să sufere pentru că a ucis-o pe Rosa.
Noi izolăm oamenii răi și ca să-i protejăm pe cei nevinovați.
Isobel leșină.
Ce facem, așteptăm următoarea crimă?
E periculoasă, Max. Trebuie să facem ceva.
Ai venit să pui sare pe rană?
Nu trebuia să aduc vorba despre Alex așa. Îmi pare rău.
E din cauza lui, să știi.
- El mă face să fiu așa. - Nu contează asta.
Am venit să vorbim despre Isobel.
Nu am vorbit despre noaptea aia sau de ce a făcut acel lucru.
Nu știm ce îi face rău.
- Cred că se întâmplă iar. - Ba nu.
Nu ai de unde să știi. Noi nu știm nimic.
Cred că ar fi mai bine să plecăm, să o luăm de la capăt în altă parte.
Crezi c-o va ajuta dacă plecăm și o luăm de lângă Noah?
Noi nu ne putem trăi viețile, nu putem fi cu cine vrem să fim.
Noi trei ne avem numai pe noi înșine.
Acum câteva ore ai zis că nu suntem o familie.
- Ce s-a schimbat? - Miza.
Liz vrea să prepare un soi de otravă pentru extratereștri.
Dacă nu găsim o soluție, o va folosi.
- Nu se simte în siguranță cu Isobel. - Ei bine...
Are dreptate.
Nu mă miră.
Voi doi ați hotărât în numele meu în ultimii zece ani.
Dar știți ceva? Azi am avut timp să gândesc cu capul meu.
Și...
Liz are dreptate. Câtă vreme leșin, sunt periculoasă.
Nu mă pot sustrage acestui lucru. N-o să înceteze, o să mă urmărească.
Nu mai vreau să mă las pradă dorinței de a face din nou rău cuiva.
Trebuie să mă opresc.
Nu o las pe Liz să-ți dea serul, nu știm...
Max, te rog...
Iată ce vreau de la voi.
De acum înainte, voi lua singură hotărâri în ceea ce mă privește.
Bine?
Fiindcă se pare că voi doi habar n-aveți ce faceți.
- Nu e chiar așa de rău. - Da...
O să lansez un trend.
Am vorbit cu Kyle. Îmi era dator.
Te pot ține aici, la Psihiatrie, o vreme.
Vei fi considerată un pericol pentru tine și pentru ceilalți.
Și mă vor încuia aici, nu?
N-o să pot scăpa dacă o iau razna.
Faci ceea ce trebuie.
Acum trebuie doar să crezi în tine și în cei care te iubesc.
- Te iubesc. - Te iubesc.
Îmi pare rău, am închis.
Am mare nevoie să fie deschis.
Da, bine... Dar am închis.
Un singur pahar, și nu scoți o vorbă.
- Mersi. Eu... - Chiar așa, Guerin?
Mersi că m-ai sunat. E din cauza băuturii?
Nu știm.
Dar va primi ajutor.
- Asta e tot ce contează. - Am părăsit-o, și avea nevoie de mine.
- Ce fel de soț sunt? - Ce fel de frate sunt eu?
Nu-mi pasă ce crezi tu că merit, Max. Eu nu voi renunța la soția mea.
Am dus-o la spital. Kyle a tras niște sfori.
N-o să plece nicăieri o vreme. Așa că nu mai testa otrava aia pe ea.
- Te rog. - Voi arunca serul.
- De ce? - M-am făcut medic ca să ajut oamenii.
Să creez ceva, să-i ajut să nu se piardă înainte de vreme.
Ce i-ai făcut tu Rosei m-a distras.
Nu așa vreau să funcționeze mintea mea.
Plină de furie și de răzbunare.
Nu vreau să mă folosesc de știință ca să fac rău.
Chiar și dacă e vorba despre Isobel.
- Greșești. - Poftim?
Mai bine continui cercetarea. Poate că vom reuși cândva să-i punem capăt.
Să devenim normali. Ai avut dreptate.
Isobel e periculoasă. Cu toții suntem.
Simțul dreptății în cazul meu nu se aplică și familiei mele.
Credeam că am principii mai ferme, dar noi trei suntem singuri în asta.
Și nu pot să-i dezamăgesc.
Dar dacă se întâmplă ceva, și nu voi putea să vă protejez pe tine și Isobel,
trebuie ca tu să te poți proteja singură.
Verifică-l pe Max Evans.
Ați urmărit serialul ROSWELL, NEW MEXICO
Seria I Sfârșitul episodului 7
Subtitrare: Retail