- Tidligere... - Faren min skrev disse brevene.
Symbolene er like som de på glasset.
- Betyr Caulfield noe for deg? - Det er et nedlagt fengsel.
Det fins et fjerde romvesen. Søsteren din er uskyldig.
- Hva om det fjerde romvesenet... - Kan tvinge folk til å drepe.
- Det er Noah! - Vi drar hjem, kjære.
Kjipt å være uten krefter, hva?
Vi var håpefulle.
Vi forlot en krigsherjet planet på jakt etter nytt hjem.
Vi var flyktninger, sammen.
Men romskipet ble kapret og kjørt i bakken av en blindpassasjer.
Vi styrtet i et fremmed land og byttet vold mot annen vold.
Jeg lyttet hele natten mens mennesker slaktet våre kamerater og familier.
Kaller dere dem kapsler? Min var ikke lagd som deres.
Jeg reiste med bøndene. Kapselen min var skjør.
Den sprakk under landingen.
Den var min eneste mulighet.
Jeg ville bare at skrikene skulle stilne.
Jeg må tisse.
Isobel har vært ekstra irriterende.
Kapselen holdt meg i live, -
- men den gjorde meg om til en råtten, ødelagt versjon av meg selv.
Ingen lette etter meg før du, Isobel. Vi var alene den kvelden.
Og så var vi ikke det.
Dette er ikke sunt, Iz.
Å være i en hule eller at mannen min brukte kroppen min for å drepe?
Jeg prøver å begripe dette.
Jeg prøver å forstå hvorfor jeg ikke innså hvem han var.
Han er trygg her.
Vi drar Noah ut og torturerer ham for opplysninger.
Han kommer til å dø.
Han har serumet til Liz i årene.
Vi får Liz til å lage motgift.
La ham leve og lide.
Vi trenger ikke å gjøre noe. Det har bare gått tre dager.
Du finner ut av det, om det så er i morgen eller om ti år.
Han skal ingen steder.
Vi har alltid lurt på hvor vi kom fra -
- og hva vi gjør her.
- Om vi bare kunne spørre noen! - Kan dere gi dere?!
Vi skal avgjøre hva vi gjør sammen, men bare ikke i dag.
- Vær så snill. - Greit. Vi snakkes i morgen.
Bord fem sier at det mangler Crater Tots, Nico.
Antennen er tilbake.
Det var det som manglet i forskningen min.
Du kommer snart til å jobbe i laben igjen.
Få litt mer romsyltetøy.
- Jeg har tre universitetsgrader. - Og rakettsaus på kragen.
- Enda et håndavtrykk fra Evans? - Nei.
Håndavtrykket er fra da jeg sloss med Noah.
Utrolig at han er drapsmann.
Noah er i et utenomjordisk fengsel for alltid.
Rettferdigheten har seiret, så det er over.
Du virker veltilpasset.
- Jeg sliter med avslutningen. - Jeg også.
Jeg har noe å gjøre i dag, -
- men jeg skal besøke fars grav i helgen.
Jeg vil gjerne besøke Rosas.
- Vil du bli med? - Det hadde vært fint.
- Rosa likte alltid deg. - Det gjorde hun ikke.
Hola! Yo quiero litt sørvis.
Litt tidlig?
Ikke hvis du har hatt en morgen som meg.
Jeg trenger din hjelp.
Jeg fortalte om far og Project Shepherd.
Romvesenjegerne? Akkurat.
Så rart at han aldri inviterte meg på middag.
Det ble etablert for å skjule UFO-en og tilhørende aktivitet.
Men det var et mer ondsinnet element der.
- Jeg lytter. - Fengselet Caulfield blir nevnt.
Det er stengt, men noen av varmesignaturene -
- vi har sett, er ikke fra mennesker.
- Romvesener. - Potensielt.
Vi vet ikke før vi ser selv.
Du blir varm, Guerin.
Det er umulig at andre romvesener har overlevd.
Det ville vi ha visst.
- Da kan vel ikke en tur skade? - Det er en hake.
Hvem kjører?
Da du var i stasis, gikk jeg nærmest i hi her.
- Jeg pratet og leste for deg. - Jeg hørte ikke noe av det.
Tiden står stille der.
Han fortjener ikke å høre stemmen din.
Det handler ikke om det. Men det er bra å få sagt det.
Jeg venter i bilen.
Jeg vil kjøre deg hjem før stormen kommer.
Kosmiske kaker.
Max.
Hvordan er det mulig?
- Nei! - Tvang han deg til dette?
Han kan ikke styre meg, det er jeg selv.
Ikke drep ham!
Noah her skulle til å fortelle.
- Din ubrukelige... - Max.
Vi er ikke fiender.
Vi var håpefulle.
Vi forlot en krigsherjet planet på jakt etter et bedre hjem.
Vi var flyktninger. Sammen...
Vi var begge alene den kvelden. Men så var vi ikke det.
Jeg hadde levd i stillhet, og så hørte jeg noe vakkert.
Michael ville telte der UFOen landet.
- Snoket du rundt der? - Jeg snoket ikke.
Jeg krøp inn i kapselen i 1947 for å hvile før noen tok meg.
Men den var ødelagt, og jeg kom meg ikke ut.
Jeg var ikke i stasis. Jeg var hele tiden bevisst.
Jeg var lammet og svekket.
Jeg måtte vente på noe som kanskje aldri kom.
Isobel telepatiske skrik var den vakreste av alle lyder.
Du forlot henne, derfor hørte jeg henne.
Hun var 14 år gammel.
Max sa at du fikk bevissthetstap.
Det var sånn han kom inn. Du krøp inn i psyken min.
Ja. Og jeg ble der.
Hver gang du ble redd, forlot du kroppen din.
Du lot meg låne den.
Jeg trenger litt luft.
- Kan du sjekke at det går bra? - Han er svak.
Han overlever neppe denne dagen. Er det det du vil?
Vær forsiktig.
På satellittbildene var det ingen varmesignaturer her.
De bruker en avansert kamuflasje.
- Hvordan slo du den? - Jeg er mer avansert.
Men stormen påvirker radaren.
Her er det noe som er verd å skjule. Noe far ville at jeg skulle vite.
Ellers hadde han ikke skjult navnet før han ble drept.
Vi vet ikke om han ble drept. Man gir ingen kreft.
Vent litt. Hva er den varmesignaturen.
Bare meg.
Hva trenger vi dem til?
Kanskje du får hukommelsestap om hva drittsekken gjorde mot deg?
Det er ti år siden skolen.
La oss fokusere på konspirasjonen nå.
Noe er galt der inne.
Jeg trodde at du var jedien av dere.
- Jedier har mentale evner. - Aldri sett "Star Trek".
- Herregud. - Jeg har ingen sånne evner.
Men når noen av oss er i vansker, får de andre smerteblaff.
- Fikk du et blaff? - Nei.
Det er som et skrik langt unna.
Sikker på at du vil?
Pokker heller.
Vi tar det forfra. Hvor er vi fra?
Vet du ikke det? Du har et kart tatovert på skulderen.
Er det et kart? Hvordan leser jeg det?
Vet du hva? Jeg har faktisk ikke noe imot smertene.
Det minner meg på at jeg lever.
Jeg kan like godt dø mens jeg ser vinden ta deg.
Vi har ikke mye tid.
Fort deg hit hvis du vil stille spørsmål.
Michael tar den ikke.
- Han har det sikkert bra. - Ja. Skurken dør jo på sofaen.
Det er greit å sørge og å savne den versjonen av ham du elsket.
Hvilken av dine store skuffelser vil du at jeg skal forstå nå?
At moren din ikke var der for å skjære av brødskorpene?
Eller Rosa, som ikke hadde alt på stell?
Jeg aner ikke hva du opplever.
Du ble misbrukt på et vis man ikke kan forestille seg.
Hva Michael vil ha svar på, betyr ikke noe.
Heller ikke at Max er sint. Hva trenger du?
Jeg har aldri mistet en jeg har elsket.
Var det noe som gjorde at Rosas dødsfall føltes bedre?
Sannheten hjalp.
Jeg føler dem. Kom. Denne veien.
Hvorfor kommer du deg ikke gjennom?
Det kommer noen.
Jeg tar meg av det. Gå mot inngangen.
Ikke rør deg.
- Trodde ikke du hadde det i deg. - Lenge siden, Flint.
Godt å se deg.
Hvorfor er du her, Alex?
Pappa ba meg styrke sikkerheten.
- Er ikke du i Roswell? - Slik du er i München?
Du er sprek og sunn til sinns.
Hvorfor er du i dette hullet?
Vi har gjort store vitenskapelige funn -
- i dette anlegget: SR-71, nanoteknologi. Siden...
UFO-krasjen i 1947. Far har fortalt familiehemmeligheten.
Du er ikke forsker, du er spesialsoldat.
- Hva gjør du her? - Pappa sendte meg hit.
Han ville beskytte mot en rominvasjon.
Det er der ser ut som en bombe.
Det er en smartbombe.
Den skal være ufarlig for mennesker og bruke DNA-et mot romvesener.
- Biologiske våpen er forbudt. - FNs makt strekker seg til ozonlaget.
Folkemord, mener du?
Romvesenene vil påføre oss et folkemord.
De er lagd for å drepe. Det kommer. Spørsmålet er om vi er klare.
Du er like dedikert som far.
Han sendte deg ikke, hva? Pappa ville aldri ha sendt deg.
- Vi må være alene. - Nei!
- Max... - Nei.
Jeg spurte ikke.
Endelig. Takk.
- Du må høre på meg, kjære. - Ikke bruk det ordet!
- Jeg må få henne ut av det. - Han kan ikke skade henne fysisk.
Hun trenger å ha kontroll.
Du kjenner ikke Isobel slik jeg gjør.
Og du vet ikke hvordan det er å miste noen.
De hadde et liv sammen.
Hun følte seg elsket. Hun hadde en partner.
Men løgnene tok det fra henne.
Sympatiserer du med han som drepte Rosa?
Nei! Noah drepte søsteren min fordi han syntes han fortjente henne.
Jeg hater ham.
- Men han... - Ikke si mer.
Han lagde dette merket på meg under gallaen.
Jeg må vite hvorfor.
Jeg var knapt i live, men hjernen var bevisst.
Derfor var det så vondt.
Så fikk jeg se stedet der vi landet gjennom dine vakre øyne.
Du brukte meg som en dukke for å ta en tenåringsjente som bytte.
Rosa var ikke et bytte.
Si det til gravsteinen din.
- Hun var ikke til å stole på. - Ikke gi henne skylden!
Da hun så sannheten om deg, var hun for smart til å elske deg.
Det måtte hun dø for. Men jeg trodde på løgnene dine.
Så heldig jeg var.
Jeg ville ikke plage deg med det.
- Han merket deg! - Jeg føler ham nå, Max.
Jeg føler frykten ham. Han er redd for å dø.
Serumet mitt tar livet av et levende vesen om har frykt.
Jeg får ikke sove.
Jeg har lagd mer av motgiften, ikke fordi jeg vil at han skal leve.
Men jeg vil ikke bli en drapsmann.
- Hva foregår? - Kroppen din forfaller.
Nå gjør sinnet ditt det også.
Jeg kan fortelle hvor motgiften er. Vi kan leve slik vi gjorde.
Da begge lot som om vi var mennesker?
Ja!
Vi var dyktige til det. Vi kan gjøre det igjen.
Vi kan late som om dette ikke fins.
Du, går det bra med deg?
Nei. Jeg vil ikke gjøre dette alene.
Følger vi den utenomjordiske radaren din?
Bare gå en annen vei om du vil.
Romskipet ditt krasjet inn i familien min.
Faren min er død på grunn av noe som fins her.
Du er ikke den eneste som vil ha svar.
STENGT OMRÅDE
Alex og jeg dekodet fars brev. Dette gjentar seg:
7A-N38.
Alex og du, sier du?
Ja vel. Etter deg.
Hvorfor er du her, Alex?
Jeg nøster opp i løse tråder.
- Lei av å være familiens svarte får? - Lei av å følge flokken?
Det var ikke lett å vokse opp med far.
- Jeg prøvde å beskytte deg mot ham. - Spar meg!
Jeg sladrer ikke.
Du burde ha holdt deg unna. Beklager, men du får ikke dra.
Herre...
Han er et romvesen.
Det er de alle sammen. Jeg kan føle dem.
De er sinte, forvirret og redde.
Hvis de kom i styrten i 1947, har de vært fanget i 71 år.
Kan du holde kjeft?!
De er som meg!
Kroppen deres er dekket av blåmerker, arr og sprøytemerker.
Den antisosiale adferden tyder på langvarige traumer...
70 år med tortur.
- Vi må få dem ut. - Hvor hen? De er utemmet.
Faren min ville at jeg skulle finne N-38. Det står i koden.
Hei...
Jeg kjenner henne.
Er du sikker?
Det kommer noen. Gå!
- Hvem er du? - Ny labtekniker.
Jeg skal hente en prøve fra N-38.
Det har vært forbudt å ha kontakt med N-38 siden 1962.
Beklager. Det må være en forveksling.
- Han ser harmløs ut. - Utseendet kan lyve.
De sendte inn labrotter.
- Alle døde. - Spiste han dem?
Alt det rører ved, dør av kreft. Det kan gi kreft til en vegg.
- Har noen mennesker gått inn? - Én gang.
Jeg trodde ikke at dette møtet var uunngåelig, men...
Jeg kan gi deg en mer smertefull død.
Du vil drepe meg.
Du hungrer etter det. Du kan ikke lyve her.
Hva snakker han om?
Jeg sluttet å låne kroppen din etter at Rosa døde.
Jeg kom meg endelig ut.
Jeg ville ikke drepe Rosa. Men det er det ironiske:
Å drepe henne, å kanalisere hennes livskraft, førte meg tilbake.
Jeg ble skarpere til sinns.
Å drepe gjør oss sterkere, hva?
Ødeleggelse får oss til å føle oss bedre.
Du fortsatte å drepe fordi det holder deg sterk.
Derfor er du sterkere enn oss.
Nei. Det er ren øvelse.
Du kunne ha vært sterk om du ikke var så redd.
Jeg dreper for å holde kroppen i live.
Kroppen min vil gå i oppløsning, men det lar jeg ikke skje.
- Du er en parasitt. - Og du et avvik.
Når du helbreder folk, tar det nesten livet av deg.
Men du følte deg som en naturkraft da du drepte svinet i ørkenen.
Du følte deg som en gud.
Du fikk en smak på det igjen da du tok strømmen.
Ødeleggelse er kaos -
- er entropi er kraft er seier.
Du gjemmer deg for noe.
Pappa presser folk til lydighet.
Han utnytter dem. Ikke fortell meg om ordrer.
Hva har han på deg?
Du tok med deg Kyle Valenti.
Dette stedet er et mareritt, -
- et Guantanamo for uskyldige, skapt av fedrene våre.
- De har torturert romvesener her. - Fortalte de om N-38?
Ikke si at et av dem forårsaker hjernekreft.
Å drepe gjør dem sterkere. Forskningen vår beviser det.
Deltok faren min i forskningen?
Isolerte, sultet og dissekerte han romvesener?
Da fortjente han det.
Hvis du blir sterkere, hvorfor drepte du ikke meg?
- Var det ikke utsøkt nok for deg. - Jeg trenger deg.
- Det gjør jeg ennå. - Ikke lyv.
Han kan ikke lyve her inne.
- Hva trenger du henne til? - Jeg trenger dere alle.
- Som pressmiddel. - For hva?
Hvorfor var vi lenger opp? Hvorfor ble vi beskyttet i styrten?
Vil dere vite sannheten, må dere gi meg motgiften.
Jeg kan fortelle alt dere vil vite. Hvor vi er fra og hvem dere er.
- Vi er ikke idioter. - Han kan ikke lyve her.
Han mener det.
Han vil bytte motgift mot svar. Men jeg vil ikke ha dem.
Sannheten hjalp ikke. Jeg vil bare dra hjem.
Ring meg når han er død.
Jeg kjører henne hjem.
Gi meg motgiften først.
Hvis jeg har motgiften, er det jeg som nekter å bruke den.
Da blir jeg drapsmannen, ikke du.
- Jeg vil ikke... - Jeg mister ingen søvn over det.
Kom igjen!
Hvorfor kjenner jeg deg?
Jeg skal gjøre det på gamlemåten.
Men i helsike?
Karantenebrudd. Vi har ti minutter på oss før bygningen blir til støv.
Karanteneprotokoll starter. Evakuer innen ti minutter.
Ta alt du kan bære. Hva som helst, men kom deg ut.
Michael er ved cellene. Du ser trappen.
- 7A. - Ja vel.
Takk for at du tok det med. Man kan ikke være for forsiktig.
Jo da...
"Jo da"?
Ingen kommentarer om å stjele politiets utstyr til personlig bruk?
- Hva har du gjort med partneren min? - Han er en seriemorder.
Dette er ikke rettferdighet. Du skal ikke ta deg av dette alene.
Jeg gir ham gjerne til myndighetene, men da kan jeg bli avslørt.
- Det må finnes en løsning. - Det er for sent nå.
Hvorfor går du i sivilt?
Jeg er ute av tjenesten permanent.
Etter gallaen avfyrte jeg våpenet. Liten by...
Folk legger merke til skudd.
Jeg kunne ikke si til Valenti at jeg reddet deg -
- fra et romvesen som brukte søsteren din som klær.
- Finn på en forklaring. - Jeg ga henne en.
Jeg sa at jeg hadde drukket og skulle vise meg.
Det var ærlig talt sant.
Nei. Jeg burde ta skylden. Hvorfor skulle du gjør det?
Det vet du.
- Unnskyld. Jeg ga deg forhåpninger. - Nei. Du var tydelig.
Søsteren min er overført til Ohio. Jeg vil komme nærmere henne.
Jeg flytter fra Roswell.
Dette er det siste jeg gjør for deg. Det må det være.
Det er forstått.
Du har vært en god partner, Evans.
Du har vært en god venn.
Guerin!
- Vi er nødt til å dra! - Jeg må inn!
- Ingenting overlever. - De er familien min!
Dere har nå to minutter.
Kanskje det. Men du er familien min!
Hva? Nei.
- Du må gå, Alex. - Jeg ser ikke bort, Guerin.
Nei.
Gå! Jeg elsker deg ikke! Jeg gjør ikke det.
Vi har holdt fast ved noe... men det har ikke ført oss noen vei.
Bare gi slipp.
Du er elendig til å lyve.
Karantineprotokollen startes. Dere har ett minutt.
Hun er... Hun er...
Moren din.
Snakket hun? Sa hun noe?
Vet du hva hun sa? Hun sa at hun ar glad i meg.
Og så ba hun meg om å løpe.
Legg dere ned!
Hei, Maximo. Skal vi ta oss en øl?
Du hadde rett.
Jeg har fortalt Isobel at hun avgjør hva vi gjør med deg.
At jeg støtter planen hennes.
Men jeg vil at du skal dø. Og jeg vil være den som gjør det.
Handler det om besettelsene, drapene eller merket jeg lagde på jenta di?
Jeg visste at du kom til å bli gal av det. Alle historiene du skriver...
Mennesker ser etter en mening de ikke har.
Men du og jeg har en hensikt.
Og hvis du lar meg dø, -
- kommer du aldri til å få vite hva den er.
Jeg kom så langt.
Det er bedre å være en fyr fra Roswell.
Hva om det er sannhet i det? At romvesenene er drapsmenn.
Michael er god.
Hva om de gode er unntaket?
Kreftene de har...
Du så nettopp myndighetene sprenge et hus fullt av eldre.
Du prøver å rettferdiggjøre det slik at myndighetene kan ha rett.
Du vil tro at vi er trygge og at godheten vinner.
Det er krigens kaldeste virkelighet.
Iblant følger man bar ordre...
...og plutselig er det ting som brenner og folk som skriker.
Så ser du deg rundt og innser at det onde er deg selv.
Noen siste ord? Enkelte vil angre sine synder.
Angre overfor hvem?
Gud?
Deg, Maximo?
Ikke la meg dø alene, Max.
Så fortell hvor vi kommer fra. Hva gjør vi her?
Du skal dø slik du kom til planeten.
Svekket, desperat og fullstendig alene.
Hei. Vi har ringt deg hele dagen.
- Du ser herjet ut. Alt bra? - Hvor er Noah.
Han var ikke i kapselen.
Noah er bak der. Han dør hvert øyeblikk.
Hei, fortell hva som skjedde.
Jeg vil snakke med ham.
- Vi må gi ham motgiften. - Aldri i livet.
Noahs fortelling slutter her.
Jeg lar ikke flere romvesener dø.
Ikke før jeg får noen svar. Ikke før jeg kjenner sannheten.
Er det sånn det skal bli, Max?
Det avhenger av hva du gjør.
Tekst: Morten Gottschalk www.sdimedia.com