Varför tittar du inte på mig? Se på mig.
Är du blyg?
Så där, ja.
Var still.
Var dig själv. Var självsäker.
Det är snart över.
Det är bra.
Väldigt bra.
Hej, Pierre.
Kuriosa: Erotiskt föremål, bok eller fotografi
Det var länge sen sist.
För länge. Jag har saknat dig.
Stilig som alltid.
Hej, Pierre. Hur står det till?
- Tänk om vi skulle vara blonda. - Då skulle de avguda oss.
- Vem ställde narcisserna där? - Blommor älskar sin egen spegelbild.
- Lite som du, kära syster. - Loulouse!
Sluta nu, du vet att Loulouse är som en kaktus.
- Så vad är jag, då? - Du?
En rosenknopp.
Redo att blomma.
- Det är på tiden. - Lugn, Hélène.
- Henri älskar att påta i trädgården. - Gröna fingrar?
- Pierre? - Jag tror det.
- Måste måste odla sin trädgård. - Skådespelet är inte ämnat för er.
Jag beklagar att jag inte bad om faraos tillåtelse.
- Men erkänn att det är frestande. - Vi ses senare.
- Kan han känna lukter med allt näshår? - Ansiktshår kittlar.
Jaså? Har du redan kysst nån?
Bara fars mustasch.
Pierre...
- Stannar ni på te, Jean? - Javisst.
- Får inte jag en puss? - Du får allt du vill.
Allt du vill.
Vilken lycklig framtida man.
Pierre...
Flickor, lämna Pierre ifred.
- Han har vuxit ifrån era barnsligheter. - Jag gillar dem.
Du är oförbätterlig.
Henri, skriver du på en diktsamling?
- Minsann. - Recitera något.
- Med nöje. - Jag är idel öra.
Häger i kärr eller svan i flod
Vare sig våren blommar eller hösten regnar
har mina pilar genomborrat varje timme
- Tiden har plockat - ...alla dess fjädrar
Toppiga bröst, lika nakna som en mors
- Deras silkeslena nederlag - ...ligger där på golvet
Och naken
Med sönderriven klänning alldeles på sned
- Så var det inte! - Inte alls.
Jag kunde den utantill!
Ursäkta mig.
Vi ogifta flickor gör oss alltid till.
Som hus som inte går att hyra och väntar på köpare.
Be Antonine att servera te.
Vi kan få besök, men inte på varje våning.
Våga inte föreställa dig henne avklädd.
Marie, vänta på mig!
Antonine behöver hjälp.
Min käre Henri, jag är förälskad i Marie.
Det enda sättet att bespara henne denna onödiga rivalitet
är att berätta för henne om denna dubbla kärlek.
Din vän, Pierre.
Du är söt, väldigt söt.
Han är snäll. Han kommer att vara varsam med dig.
- Jag tycker om honom. - Det är en bra början.
Marie?
Kom, är du snäll.
Jag ville bara veta hur du mår.
- Du är ju min vän. - Din vän?
Efter att du genom ett telegram meddelar mig ett livsavgörande beslut?
Jag är förälskad i Marie. Vad är problemet?
Vi var överens, men jag tog bara chansen för att du inte agerade.
- Osportsligt. - Min kärlek är starkare än din.
- Du ljög. - Jag var desperat.
- Nog för att svika en vän? - Ja.
Nog för att svika den bästa vän jag haft.
Jag älskar henne besinningslöst.
Hur ska du ta dig ur det här? Jag måste erkänna att du klarar dig bra.
Kärleken... Så du tror alltså på den?
För mig är kärlek sinnenas tillfredsställelse.
Då har du aldrig älskat.
Kärlek, Henri,
är en nyrakad liten mus, tvättad och parfymerad från topp till tå,
redo för andra lekar, om man så ber. Rund, fast och rejäl.
Extremt trång och läckert saftig.
Chockerar jag dig?
Det var väl tanken.
Jag började bli orolig.
Nå?
Hur var pjäsen?
Sardou kom på en listig titel: "Vi skiljer oss!"
Teatern var full av kvinnor!
Jag bjöd mina systrar på glass. Nu har jag inga pengar kvar.
- Jag såg en hatt jag inte har råd med. - Men Marie...
Kvinnor går inte ensamma på kafé.
Förutom kurtisaner.
"Nyrakad mus..."
Henri? Vad är det?
Jag träffade Pierre.
Är han tillbaka?
Och inte ensam. Han tog med sig en algeriska i bagaget.
En förtjusande flicka, har jag hört.
Han påstår att hon är hans musa. Han verkar vara förhäxad.
Han kan inte sluta fotografera henne.
- Madame. - Monsieur.
- God dag. - God kväll.
- För mig? - Varsågod.
Din tur.
Snygg pose.
Försiktigt, den är ömtålig.
Första akten.
- Igen. Redo? - Redo.
- Gillar du det? - Jag älskar det!
- Mer! - Igen.
Skynda på nu, Jean!
Redo.
- Ja? - Är Pierre här?
- Han arbetar och vill inte bli störd. - Jag är van vid det.
Marie.
Henri sa att du var tillbaka med...
Zohra Ben Brahim.
Hon är söt.
Låt mig presentera Marie de Heredia. De Régnier! Förlåt, jag är inte van.
Så märkligt att kalla dig det.
Det är fint här.
Det saknas lite blommor. Be någon av ortsborna att köpa narcisser.
Jag såg fina på marknaden.
Du tycker väl om narcisser, Pierre?
Är du svartsjuk?
Fotograferar du henne med den här?
Det var dig jag ville ha.
Jag var rasande att han stal dig.
Må det aldrig inträffa en höstnatt...
Sparade du dig för mig?
- Må det aldrig inträffa en höstnatt... - Då jag som omfamnar dig här...
...inte skänker dig...
...din oskulds guld, myrra och rökelse.
Och Afrodites blod.
Och Letos blod.
Det räcker.
Får jag titta?
- Intresserar du dig för politik nu? - Jag vill gärna lära mig.
Jag stämmer träff i en insändare.
Kodnamn: MLH.
Initialerna på dina namn: Marie, Louise, Hélène.
Mycket intressant.
Pierre, jag vill bli fotograferad i moraliskt fördömande poser.
Kom in, Marie!
Så du vill alltså bli fotograferad?
Det känns som att vara i en ateljé.
- Ska jag sitta här? - Behåll hatten.
Först ska jag ta ditt porträtt.
Som en främling jag sett på gatan.
Slå dig ner.
Marie, du måste sitta still.
Föreställ dig att du är ett äpple. Rör äpplen på sig?
Vänd huvudet åt höger.
Sänk hakan.
Utmärkt.
- Le lite mindre. Koncentrera dig. - Jag är koncentrerad.
Ta av hatten.
Jag kan inte bli din make, så jag ska vara din älskare.
Jag ska lära dig laster som du knappt kan ana.
Du ska skriva till mig och beskriva din njutning. Är vi överens?
Det är mig du älskar, inte sant?
Älskar?
Det här är bara för att få skratta.
Eller gråta.
Jag ska kalla dig "Flugan",
för ditt bevingade svarta hår, så långt, så fint, så blått,
och de gyllene cirklarna runt dina pupiller
i dina ögons djupa skugga.
Vi har även installerat "vattenklosetter".
Kärleksbreven kommer nu att flyta runt med skiten.
- Där är du ju. - Pierre! Är du här?
- Tillbaka från min resa. - Du är sen.
Jag var med min älskare. Han vägrade släppa mig.
Ser du? Hon har kvar sin humor.
Nå, Pierre... Hur var din resa?
Så fantastisk att du missade vårt bröllop.
Det är Maries sätt att säga att vi saknade dig.
Vi är hemkära.
Vardagens enkla nöjen med Marie gör mig så lycklig.
Vardagen är tråkig.
Berätta om din resa. Det är mer underhållande.
Det är omöjligt att sammanfatta. Intryck, färger, bilder.
Jag hade velat fotografera allt.
- Han är fäst vid sin Kodak. - En Kodak?
Vi tog också bilder.
Är du snäll och hämtar dem?
Gärna det.
- Du är galen. - Får jag komma till ateljén?
Jag lovar att uppföra mig.
- Lovar du göra som jag säger? - Allt du vill.
Här är det.
Då ska vi se...
Hela familjen var med.
Alla förutom du.
Var det den finaste dagen i ditt liv?
Ja, det var väldigt känslosamt.
- Du får se själv när det är din tur. - Om det nånsin blir det.
Ser du hur roligt det var? Jag ser död ut.
Min älskare ville inte släppa mig.
Och hennes make lär alltid betrakta ursäkten
som ett dåligt skämt.
Jag gillar inte husan med sin vällustiga mun så bred
som säger till sin nya husbonde, med huvudet på sned:
"Om herrn kallar när han lägger sig"
"kan jag göra 69:an som extranummer till och med!"
- Vilken våning? - Sista.
Du vill ta kål på mig.
Du måste presentera mig för Lucille.
Lucille...
Men du är alltid med Zohra och din nya lilla sköka.
- Hon är ingen sköka. - Så varför gömmer du henne?
Rädd att någon snor henne? Vem är hon?
Lyft!
- Lyft nu! - Är hon från överklassen?
Hon är från överklassen!
Monsieur Pierre, jag vill knulla.
Säg inte "jag vill knulla", säg "jag är nervös".
Å, min älskade! Knulla mig i båda hålen!
Man kan säga att du är eklektiker.
Jag har 12 dildoar i min byrålåda.
Säg i stället: "Jag blir aldrig uttråkad i eget sällskap."
Jag vill visa dig något.
"Kvinnans bakdel."
- Hur många finns här? - Ungefär 60 stycken.
- Sammantaget? - Ett hundratal.
Ett hundratal?
Jag har uppgifter på de som jag haft analsex med. Namn, adress, ålder.
En fascinerande studie.
Fingeravtryck med?
Nästan.
Allvarligt talat, varför antecknar du det?
Jag vet inte.
Jag borde aldrig ha visat dig.
Tillåt mig att bli lite... förvånad.
Det är ovanligt med en anteckningsbok där någon har klassificerat kvinnor.
Ta steget.
Är vi fula eller fina?
Du kan skratta och jag grina
Jag gillar dina pupiller, för jag ser mig själv i dem
När jag lösgör din fläta
väger du mitt tunga hårsvall
Och åt din scharlakansröda tunga har jag lite korall
Nå?
Inte illa.
- Inte illa? - Rätt bra, till och med.
Är det en lesbisk dikt?
Vill du döda mig?
- Hur kan du bära den här? - Jag är van vid att lida.
Kvävs du? Gör du det?
Hur känns det att bära den?
Kan du visa mig?
Nästa gång tar jag med en annan kvinna.
Vi kan älska med henne båda två.
Det kommer att göra dig gott.
Hon kommer att titta på dig.
- Räcker jag inte? - Jo, men...
- Men? - Tre är roligare.
Hon kan ligga mellan oss och titta på dig.
- Du leker med mig. - Inte med dig. Jag bara leker.
Jag hatar dig. Jag hatar dig!
Vem då? Har du andra älskarinnor?
Skulle jag älska dig mindre om jag hade andra?
- Svara. Har du det? - Skulle jag älska dig mindre?
Så klart jag har andra.
- Det förändrar inget. - Skulle jag det om jag hade andra?
- Du får inte. - Det får jag visst.
- Jag får visst. - Gör aldrig det.
Bara du kan göra mig gott.
Din dikt var mycket roligare.
Skrev du den?
- Har ni läst Pierres manuskript? - De första sidorna.
Jag har några invändningar. Inte gällande stilen.
- Vad pratar ni om? - Pierre.
Hans bok, "Kvinnan och dockan".
Hur ser kvinnan ut?
Mörkhårig, som vanligt, och väldigt förförisk.
Han skriver tveklöst bra, men han går lite väl långt.
Jag tror inte på det. En flicka från gatan
som manipulerar sin välgörare som en marionettdocka.
En gentleman kan inte luras så lätt.
Pierre har fantasi.
Hon ligger med någon annan och han tillåter det. Är det trovärdigt?
Inte särskilt, måste jag erkänna.
Flugan!
Har du ingen moral?
- Stör det dig? - Nej, det eggar mig.
Inte än. Först vill jag fotografera dig.
Du är stilig när du koncentrerar dig.
På golvet.
- Ska jag inte röra mig? - Eller prata.
Var tyst.
Ge mig samvetskval.
Många samvetskval.
Jag skulle vilja minnas varje sekund.
Är jag med i din samling nu, ihop med alla de andra?
- Har du rotat bland mina papper? - Javisst, skulle jag inte det?
Kyss mig.
Kan du inte stanna längre?
- Jag är sen. - Det är som om du redan har gått.
Hjälp mig.
- Den här? - Jag tar den, tack.
10 sou.
Varsågod.
Blommor?
- Hur mycket? - 10 sou, monsieur.
Klä av dig.
Upp med armarna.
Ja, så där.
Utmärkt.
Vänd dig om.
Saktare.
Det måste vara mörkt.
Låt mig se.
Visa mig.
Nå?
Vänta...
Kom in.
Titta.
Får jag den?
Till vårt hemliga album?
Vem är kvinnan med Pierre? Hon är underbar.
Äktenskapet klär dig. Du är förtjusande.
Om det har dolda förtjänster, så känner jag nog inte till dem.
Så fint att se dig påklädd.
Jag mår inte så bra.
Vi går hem.
- Snälla, jag får aldrig gå ut! - Folk stirrar.
- Jag kan inte. - Marie, snälla stanna.
Marie, vi går lite diskret senare.
93.
94.
95.
100.
God natt, Marie.
God natt.
Henri är tillbaka vid fem. Vi är ensamma.
Du är galen.
Driv inte med honom.
Pierre älskar dig inte!
Han delar Zohra med sina vänner på nätterna.
Du såg hur betagen han är!
Sluta.
Sluta, du...
Du gör mig illa.
Du gör mig illa!
Vad vill du?
Bli behandlad som Zohra? Som en hora?
Min älskade...
Sluta.
Vad har jag gjort dig?
Jag älskar dig inte.
Jag älskar dig inte!
Hela hennes kropp var uttrycksfull, likt ett ansikte.
Mer än ett ansikte.
Hennes hårfyllda huvud vilade på hennes axlar
likt nåt meningslöst.
Leendet i höfternas veck,
blossande kinder i hennes kurviga sidor,
hennes bröst som stirrade likt två mörka ögon.
Varför surar du?
Gråter du?
Vad är det?
Vad är det nu?
Är det jag?
Jag vill inte att du ska vara ledsen, inte på grund av mig.
Ligg still.
Sluta!
Paris kalla ljus klär dig inte.
För att lära känna dig helt ska jag ta dig dit finns dadelpalmer och oleander.
Se på dig. Du förtvinar här. Du behöver ljus.
- Jag åker inte ensam. - Du kommer inte vara ensam.
Du är modell. Du är förförisk. Någon kommer att ta hand om dig.
Du måste åka. Jag kan inte förklara, men så är det.
När kommer du?
Du älskar mig och jagar bort mig.
Du behöver mig.
Sluta, det räcker!
Jag vill inte bli arg.
Vi har haft det fint tillsammans.
Du lär behöva det. Älskling, du måste gå nu. Kom här.
- Varför skickar du hem mig? - Jag visste inte!
Det här är ditt fel! Det var inte han som bestämde det.
- Han kommer tillbaka till mig. - Han älskar mig!
Han behöver mig. Jag gör allt han vill.
- Än sen? Det är inte kärlek. - Vad vet du om det?
Jag vet hur man älskar män. Kärlek kan man inte lära sig.
Förstår du inte det? Du vet ingenting.
Sätt dig.
Han gillar när vi gör så här.
Huvud mot fot.
Kan du det?
Titta.
Det är din skatt.
Den behöver bara dina fingrar.
Pierre...
Minns du när du sa till mig...
...att med dig var min framtid säkrad.
I graven...
...skulle du skriva till mig.
För att bevisa att vi fortfarande har något.
Pierre, som jag älskar dig.
Jag läste din bok.
Och?
Skandalen kommer att göra dig rik.
En lysande historia. Den låter sann.
Jag känner att din hanrej saknar något.
Ädelhet, möjligen.
Mer kraft i beskrivningen.
Tycker du det?
Mår du verkligen bra?
Jo då.
- Är du förälskad? - Nej.
Jag är orolig.
- Driver du med mig? - Nej, jag är det.
Jag kastade ut Zohra.
Hon var en börda, men nu saknar jag henne.
Du tror inte på kärlek men uppvisar alla symptom.
Det är inte kärlek. Det är passion.
Det förgör en, men man kan inte avstå.
Man måste stilla sina passioner.
Varför åka med till Algeriet?
- Sluta. Jag vill inte. - Kom igen, för en gångs skull.
Sluta, sa jag! Det är ingen lek!
Jag kommer att vara i Alger när du får det här.
Uppför du dig tills jag kommer hem? Kommer du att skriva?
Tänk på mig.
Du kan prata med mig.
Jag kan inte.
Jag älskar bara en person i världen.
Glöm honom.
Kom och titta.
Vänta, kom nu...
Kom och titta på ringen.
Ser du den?
Glöm honom. Han gör dig olycklig.
Jag kan inte.
Där.
Perfekt.
Du är så vacker! Var still.
Du är vacker.
Så vacker. Du gör mig hård.
Men Pierre...
Jag fick dig att skratta.
Jag vann ett skratt.
Smaklig måltid, min kära.
Grinsoppan är lika god som vanligt.
Henri, du är perfekt.
Nå?
Tack, Hélène.
Marie är den mest konstnärliga av mina döttrar.
Den mest känsliga och ömtåliga. Muntra upp henne. Underhåll henne.
Ta henne på hästkapplöpning. Hon älskar hästar.
Gå till operan.
- Jag vet inte... - Hon vägrar gå ut.
Jag är rädd att lämna henne ensam.
Hon funderar på skilsmässa.
- Hon är kapabel till allt. - Nej då...
Vi måste få stopp på hennes melankoli. Skydda henne från sig själv.
Underhåll henne. Få ut henne ur rummet, för tusan.
Låt henne inte bete sig som en liten flicka.
- Uppför dig som en make bör. - Ja, som hennes make...
Det är ju du.
Jean!
Så du är inget spöke?
Det vore fullt möjligt här.
Jag gillar den där hemska insekten. Och du?
Jag beundrar den, som någon beundrar fasor.
Den är skrämmande på nära håll.
Du är en räddhare. Jag är inte längre rädd för något.
Par arru sada.
Just det. Arru sada.
- Netsuke. - Ja... Fluga.
Lustigt.
- Vad då? - För många flugor.
En till. Svamp och fluga.
- "Fluga och lotusblad." - "Vollubilis och fluga."
Jean, för att övervinna dina rädslor.
Tycker du om den?
Min lyckoamulett.
Arbetar du nu?
Jag skriver, Willy signerar.
Du borde skriva själv.
Jag älskar det du gör.
- Har du läst det jag skrivit? - Självfallet.
Jag är stolt att du gillar det jag gör.
Jag är glad att se dig.
Jag blir så uttråkad.
Utan mig?
Det sa jag inte. Jag sa att jag är uttråkad.
Med någon annan.
Du får mig att skratta.
En bra början. Du såg så trumpen ut.
Jag vågade inte säga något.
Mår du bättre?
Det är bittert. Jag tycker om det.
Smaka.
Du anar inte så elaka mina tankar är.
Du tycker att jag är fånig.
Fånig? Nej.
Överraskande.
Blyg.
Spännande.
Jag känner att du kommer att få mig att lida.
- Så du tänker komma? - Javisst, jag kommer.
- Och vara min älskarinna? - Det spelar ingen roll.
Jo, för vissa. Kanske inte för dig, men...
När?
Fördömda reslust!
Tvi, jag spottar i min hand.
Varför behövde han ombyte?
Alltsedan är min skönhet meningslös, förgäves doftar min kropp
och min förföriska, toppiga barm.
Bedra honom med en dvärg.
Men inget kan överträffa min älskare.
Så ombytlig den unge mannen är.
Med lilla Zohra ska han ligga,
en prydnad, och jag är blott en atom.
Bedra honom med en dvärg, men inget kan överträffa min älskare.
I skuggan av denna dadelpalm klär en slav av dig.
Här, helt naken,
din unga flickkropp...
Skarp skugga och stark sol.
Dela med dig av din bruna hud.
Dagen försvinner sakta
och gör dig blåaktig i månskenet.
Men inget kan överträffa min älskare.
Jag kommer tillbaka, så skäll inte på mig.
Jag vet nu hur jag älskar dig.
Säg inte att du inte tror mig. Du är inte som andra kvinnor.
Du struntar i deras småsinta svartsjuka, för du är en gammal man, som du sa.
Minns du?
Jean, kom inte till lägenheten på tisdag. Det är slut.
Jag sa att det inte skulle vara. Förlåt om jag har sårat dig.
Ångra mig inte. Jag är inte värd det.
Marie.
- Jean, var still. - Det är inte lätt.
Var som ett äpple. Rör de på sig?
- Ett äpple. Jag är ett äpple. - Le.
- Vad gör du? - Koncentrera dig.
Det är omöjligt! Du plågar mig, Marie!
Jag vet.
- Det är nytt för mig. - Mig med.
Det syns inte. Var still.
- En till? - Nej, nej.
- En sista. - Med dig?
Stygga pojke!
- Går du med på det? - Javisst.
Är du här?
Det som kål på mig är tvivlet på det förflutna.
Jag tror att hon älskade mig.
Hon stal mina tankar.
Hon tar det bästa ifrån mig.
Jag har ångest.
Du måste förstå mig, Pierre. Jag orkar inte leva längre.
Lyssna på mig!
Jag har aldrig älskat honom!
Lyssna! Pierre, lyssna på mig!
Lyssna på mig.
Du lämnade mig ensam.
Jag slutade aldrig vara din.
Att älska dig.
Att viska ditt namn.
Att längta efter din mun.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig. Hör du mig?
Du måste tro mig.
Du måste tro mig, Pierre.
En publikation?
Nej, något mer personligt.
Ska ni utnämnas till biblioteksdirektör?
Snart, men det är inte det.
- Gäller det er fru? - Nej, Marie.
Jaha, Marie...
Hon väntar barn.
Han är rörd som om han vore en i familjen.
Mitt barnbarn. Kan ni tänka er?
Ett barnbarn, ett barnbarn...
Hoppas det är en pojke. Flickor ställer bara till besvär.
Skulle du vilja bli barnets gudfader? Det skulle göra mig varm om hjärtat.
Vi vill att han ska heta Pierre.
Om det är en pojke.
Mitt barn, glöm Pierre.
Du kan inte neka din make en arvinge.
Han har varit så tålmodig med dig. Det kommer att göra er båda lyckliga.
Lyckliga?
Det är så du känner nu.
Men snart kommer du att börja leva igen, älska igen.
Snart nog kommer livet att vara underbart.
Forain vill att du ler.
För ditt porträtt.
Pierre, din tystnad smärtar mig så.
Jag är säker på att den lilla tigern inuti mig
är frukten av vår enda oförsiktighet innan du åkte bort.
Räkna själv. Barnet kommer att födas i september.
Svara mig. Jag ber dig.
Utan dig är livet ingenting värt.
Flugan.
Min tiger.
Lille Pierre.
Jag köper lite lemonad.
Det finns en kiosk i närheten.
Min lille Pierre...
- Han är rädd för mig. - Han måste lära känna dig.
Såg du hur liknar dig?
Han är stiligare.
Nu förbinder någon oss för alltid.
Jag älskar dig, Flugan.
På allvar?
Hur länge då? En kvart?
Vad är det som är så lustigt?
Han frågade om Tiger kommer att likna sin far.
Hellre att han liknar sin mor. Eller hur, min gamle vän?
Titta!
Ta hem en åt oss från Afrika.
Ett fotografi av Tiger och hans kusiner.
Titta, lille Pierre. Tigrar!
Stå här.
Perfekt.
Ett leende, lille Pierre.
Ett leende.
Stå stilla.
Henri, ur vägen.
Så klart. Ursäkta mig.
Först mor och barn.
Henri, du är så klumpig!
- Går du hem? - Förlåt, det var en dum idé.
Han är hungrig.
- Har du ont i benet? - Ingen fara.
Det känns knappt.
- Pierre... - Ja?
Så du tycker att jag är en stackars hanrej?
Jag tror att vår vänskap och din artighet inte ger en gentleman något annat val.
Jag ser ömkan i din blick.
Nej, absolut inte.
Hellre att det är du än någon annan.
Utan dig hade jag gett upp.
Som en skuld jag aldrig kan betala.
Jo...
Jo då, Pierre.
Det kan du visst.
Madame de Heredia.
- Ledsen att jag stör så här sent. - Har det hänt något?
Jag lämnar er ensamma.
Jag är tacksam att Henri utnämnde din far
och inhyste oss, annars hade vi varit hemlösa.
Men vi har fortfarande Louise. Du känner henne.
Hon får sina infall.
Hon vill gifta sig.
Så gift bort henne.
Det är inte så lätt utan hemgift. Hon pratar bara om Pierre Louÿs.
Loulouse?
Hon skulle heta Louise Louÿs. Skrattretande!
Vad tar det åt dig?
Är du upprörd?
Inte alls.
Du vet att han inte är giftastypen.
Han reser hela tiden.
Han går ut med sina älskarinnor.
Louise skulle bli olycklig.
Varför skulle hon inte bli lycklig? Du är ju det.
MLH, som förut.
I morgon vid fyra.
- Loulouse? Vad fick dig att komma hit? - Vänskapen mellan våra familjer.
Lyssna nu. Far har inte god hand med pengar.
Ingen hemgift, alltså ingen make, så jag får klara mig själv.
Kan jag bli din sekreterare?
Skickade du Louise till mig?
Du hade kunnat stå emot.
Du tar inga beslut åt mig.
Det var du som tog beslutet.
När du gav efter förband du dig att gifta dig med henne.
Ditt äktenskap kommer att bli som mitt med Henri.
Jag vill inte gifta mig!
För dig blir det så mycket lättare.
Jag kommer att kunna träffa dig.
Ta hand om dig och vara nära dig.
På så sätt kommer jag aldrig förlora dig.
Behöver inte du ständigt flera kvinnor?
Jag älskar dig nog för att dela dig.
Hör du vad jag säger?
Vem kommer du att älska innerst inne?
Marie?
Louise?
Eller dina drömmars kvinna som vi två skapat?
Föreställ dig.
Föreställ dig hennes fuktiga hår.
Hennes axel som sticker fram.
Du för isär hennes lockar
och söker hennes mun som jag hör stöna utan att jag kan se det.
Det bränner mig rakt genom huvudsvålen.
Du jämför våra bröst,
våra könsorgan,
våra stön och våra skrik.
Du tillbringar eftermiddagarna med mig
och nätterna med Louise.
Du kommer att minnas mina första gånger.
Samma bruna lockar och samma mun.
Du kommer att göra Louise lycklig, och även mig.
Du smyger tyst som en katt.
Ursäkta hur jag ser ut. Om jag hade vetat...
Din miniatyrsköld...
- Jag vill säga något till dig. - Säg inget. Aldrig någonsin.
Jag har börjat skriva.
Vill du läsa det jag skrivit?
- Din åsikt är värdefull. - Givetvis.
En kärlekshistoria?
Slutar den lyckligt?
All kärlek slocknar till slut. Visste du inte det?
Tänkte du gå utan att säga ett ord?
- Kom nu. - Marie, vi väntar på dig för fotografiet.
Du är sen.
- En puss. - Du är vacker.
Du provade din bröllopsklänning. Att se den för otur med sig.
- Är det sant? - Loulouse, kom nu.
Varför sa ingen det till mig?
Öppna ögonen.
Mödrar borde inte ge sina döttrar böcker där det står:
"Ligg inte med din systers älskare. Det är incest."
Flickor har gott om ursäkter.
Landouzy kom förbi i går vid fem.
Han ordinerade hydroterapibehandling. Allt jag ser nu bländar mig.
Aldrig har jag övat så mycket. Aldrig har jag lagt mig så tidigt.
Kan du föreställa dig? Jag?
Jag, som älskade cigaretter, mörkhåriga kvinnor och tomma blad,
tvingas nu till avhållsamhet.
Det är en lättnad.
Gérard d'Houville DEN OMBYTLIGA
Om jag blir bättre,
så är jag glad att ha sett annorlunda på saken.
Det lätt bländande...
...förstärker reflektionerna och ljusar upp skuggorna...
...och visar mig en ny natur. En mycket vacker sådan.
Och om jag inte blir bättre, så finns alla de där bilderna som jag tagit...
- Ingen kan ta dem ifrån dig. - Nej, ingen.
De finns inom mig.
För att återuppleva dem sluter jag ögonen och spelar upp dem för mitt inre.
Tack vare er är tidningsstånden tomma. Revue de Paris säljer som smör.
Är det sant? Tomma? Så Gérard d'Houville är en succé?
De tror nog att Gérard d'Houville
är en skäggig tråkmåns, och inte en förtjusande ung kvinna.
Det skulle kanske öka försäljningen.
Alla älskar kärlekshistorier.
I synnerhet när de är chockerande.
Chockerade jag er?
Nej, ni har förtjust mig.
Inget behov av att vara exotisk som Louÿs för att beskriva ert tema.
Man känner att ni pratar om er själv, utan att hyckla.
Jag vågar nästan säga att det är manligt.
Det är modernt.
Tala inte illa om min vän.
Han är en konstnär, en stor poet.
Så länge han inte glömmer det.
Har ni tid att äta middag med mig i kväll?
Inte i kväll.
På återseende.
Glöm inte att en kväll fick vi uppleva en enda timme
då gudarna ägnade ett ögonblick
åt ett huvud på sned, en darrande axel,
den rena livsglädjen som flyr med tiden.
Kom ihåg den kvällen
då vi låg i vår säng
och smekte våra fingrar som skälvande möttes.
Vi delade, från mun till mun...
...den oförstörbara pärlan där minnet slumrar.
Fritt baserad på Pierre Louÿs och Marie de Régniers fotografier och brev.
Översättning: Lisa Di Biaggio