Hvorfor kigger du ikke på mig? Kig på mig.
Er du genert?
Sådan, ja.
Helt stille.
Vær dig selv. Vær selvsikker.
Det er snart overstået.
Det er godt.
Rigtig godt.
Hej, Pierre.
Kuriosa: Erotisk objekt, bog eller fotografi
Det er længe siden.
For længe. Jeg har savnet dig.
Stilfuld som altid.
Hej, Pierre. Hvordan går det?
- Tænk, hvis vi var blondiner. - Så ville de forgude os.
- Hvem har stillet narcisserne der? - Blomster elsker deres spejlbillede.
- Lidt ligesom dig, kære søster. - Loulouse!
Hold nu op, du ved da godt, at Loulouse minder om en kaktus.
- Hvad er jeg så? - Dig?
En rosenknop.
Klar til at blomstre.
- Det er på tide. - Rolig, Hélène.
- Henri elsker at pusle i haven. - Grønne fingre?
- Pierre? - Det tror jeg.
- Man skal dyrke sin have. - De optræder ikke for dig.
Jeg beklager, at jeg ikke bad om faraoens tilladelse.
- Men indrøm, at det er fristende. - Vi ses senere.
- Kan han dufte med alle næsehårene? - Ansigtshår kildrer.
Okay? Har du da allerede kysset en?
Kun fars overskæg.
Pierre...
- Bliver du til te, Jean? - Naturligvis.
- Får jeg ikke et lille kys? - Du får lige, hvad du vil.
Alt. hvad du vil.
Sikke lykkelige fremtidige ægtemænd.
Pierre...
Piger, lad nu Pierre være i fred.
- Han er vokset fra de barnagtigheder. - Jeg kan lide dem.
Du er uforbederlig.
Henri, skriver du på en digtsamling?
- Ja. - Reciter noget.
- Med fornøjelse. - Jeg er lutter øren.
Hejre i mose eller svane i sø
Om våren blomstrer eller høsten regner
har mine pile gennemboret hver en time
- Tiden har plukket - ...alle dens fjer
Struttende bryster, nøgne som en mors
- Deres silkeagtige nederlag - ...ligger der på gulvet
Og nøgen
Med iturevet kjole aldeles på skrå
- Sådan er den slet ikke! - Nej.
Jeg kunne den udenad!
Undskyld mig.
Vi ugifte piger gør os altid til.
Som huse, der ikke kan lejes, men som bare venter på købere.
Bed Antonine om at servere teen.
Vi kan modtage besøg, men ikke på alle etager.
Vov ikke at forestille dig hende afklædt.
Marie, vent på mig!
Antonine har brug for hjælp.
Min kære Henri, jeg er forelsket i Marie.
Den eneste måde at spare hende for denne unødvendige rivalitet, -
- er at fortælle hende om denne fælles kærlighed.
Din ven, Pierre.
Du er smuk. Rigtig smuk.
Han er sød. Han skal nok tage sig godt af dig.
- Jeg synes om ham. - Det er en god begyndelse.
Marie?
Kommer du lige?
Jeg ville bare høre, hvordan det står til.
- Du er jo min ven. - Din ven?
Efter at du via et telegram meddeler mig om en så afgørende beslutning?
Jeg er forelsket i Marie. Hvad er problemet?
Vi havde en aftale, men jeg tog chancen, da du ikke gjorde noget.
- Usportsligt. - Min kærlighed er stærkere end din.
- Du løj. - Jeg var desperat.
- Nok til at svigte en ven? - Ja.
Nok til at svigte den bedste ven, jeg har haft.
Jeg elsker hende ud over alle grænser.
Hvordan vil du slippe ud af det her? Jeg indrømmer, at du gør det godt.
Kærligheden... Så du tror altså på den?
For mig er kærlighed tilfredsstillelse af sanserne.
Så har du aldrig elsket.
Kærlighed, Henri, -
- er en nybarberet lille mis, vasket og parfumeret fra top til tå, -
- beredt til andre lege, hvis man beder. Rund og fast.
Ekstremt stram og dejligt saftig.
Chokerer jeg dig?
Det var vel meningen?
Jeg var begyndt at blive bekymret.
Nå?
Hvordan var stykket?
Sardou fandt på en snedig titel: "Lad os skilles!"
Teateret var fyldt med kvinder!
Jeg bød mine søstre på is. Nu har jeg ikke flere penge.
- Jeg så en hat, jeg ikke har råd til. - Men Marie...
Kvinder går ikke alene på café.
Bortset fra kurtisaner.
"Nybarberet mis..."
Henri? Hvad sker der?
Jeg mødte Pierre.
Er han tilbage?
Og ikke alene. Han tog en algerier med i bagagen.
En fortryllende pige, har jeg hørt.
Han påstår, at hun er hans muse. Han virker helt forhekset.
Han kan ikke lade være med at fotografere hende.
- Madame. - Monsieur.
- Goddag. - Godaften.
- Til mig? - Værsgo.
Din tur.
Nydelig pose.
Forsigtig, den er skrøbelig.
Første akt.
- Igen. Klar? - Klar.
- Kan du lide det? - Jeg elsker det!
- Mere! - Igen.
Skynd dig, Jean!
Klar.
- Ja? - Er Pierre her?
- Han arbejder og vil ikke forstyrres. - Det er jeg vant til.
Marie.
Henri sagde, at du var vendt tilbage sammen med...
Zohra Ben Brahim.
Hun er køn.
Lad mig præsentere Marie de Heredia. De Régnier! Jeg glemmer det.
Det er mærkeligt at kalde dig det.
Der er nydeligt her.
Der mangler lidt blomster. Køb nogle narcisser.
Jeg så nogen på markedet.
Du kan vel godt lide narcisser, Pierre?
Er du jaloux?
Fotograferer du hende med den her?
Det var dig, jeg ville have.
Jeg var rasende, da han stjal dig.
Må der aldrig indtræffe en høstnat...
Gemte du dig selv til mig?
- Må der aldrig indtræffe en høstnat... - Så jeg, der omfavner dig her...
...ikke skænker dig...
...din uskylds guld, myrra og røgelse.
Og Afrodites blod.
Og Letos blod.
Tak.
Må jeg se?
- Interesserer du dig nu for politik? - Jeg vil gerne lære.
Jeg indrykker en kontaktannonce.
Kodenavn: MLH.
Initialerne på dine navne: Marie, Louise, Hélène.
Yderst interessant.
Pierre, jeg vil fotograferes i umoralske stillinger.
Kom ind, Marie!
Så du vil gerne fotograferes?
Det er som at være i et atelier.
- Skal jeg sidde her? - Behold hatten på.
Først vil jeg tage dit portræt.
Som en fremmed jeg har mødt på gaden.
Tag plads.
Marie, du skal sidde stille.
Forestil dig, at du er et æble. Bevæger æbler sig?
Drej hovedet mod højre.
Sænk hagen.
Godt.
- Smil lidt mindre. Koncentrer dig. - Jeg er koncentreret.
Tag hatten af.
Når jeg ikke kan blive din mand, vil jeg være din elsker.
Jeg vil lære dig ting, som du ikke kan forestille dig.
Du skal skrive til mig og beskrive din nydelse. Er vi enige?
Det er mig, du elsker, ikke sandt?
Elsker?
Det her er ren morskab.
Eller det modsatte.
Jeg vil kalde dig "Fluen", -
- på grund af dit bevingede sorte hår, så langt, så fint, så blåt, -
- og de gyldne cirkler om dine pupiller-
-i dine øjnes dybe skygge.
Vi har sågar installeret "vandklosetter".
Kærlighedsbreve vil nu flyde rundt sammen med lort.
- Der er du jo. - Pierre! Er du her?
- Tilbage fra min rejse. - Du kommer for sent.
Jeg var sammen med min elsker. Han nægtede at lade mig gå.
Hun har ikke mistet sin humor.
Nå, Pierre... Hvordan var din rejse?
Så fantastisk, at du gik glip af vores bryllup.
Det er Maries måde at sige, at vi savnede dig.
Vi er hjemmefødninge nu.
Hverdagens simple liv med Marie gør mig så lykkelig.
Hverdagslivet er kedeligt.
Fortæl om din rejse. Det er mere underholdende.
Det er umuligt at opsummere. Indtryk, farver, billeder.
Jeg ville ønske, at jeg havde fotograferet det hele.
- Han er glad for sin Kodak. - En Kodak?
Vi tog også billeder.
Er du sød at hente dem?
Gerne.
- Du er sindssyg. - Må jeg komme over til atelieret?
Jeg lover at opføre mig ordentligt.
- Lover du at gøre, som jeg siger? - Alt, hvad du siger.
Her er de.
Så skal vi se...
Hele familien var med.
Alle bortset fra dig.
Var det den bedste dag i dit liv?
Ja, det var meget rørende.
- Det vil du se, når det er din tur. - Hvis det nogensinde bliver det.
Kan du se, hvor sjovt det var? Jeg ser helt død ud.
Min elsker ville ikke slippe mig.
Og hendes mand betragtede undskyldningen-
-som en dårlig joke.
Jeg kan ikke lide husholdersken med sin vellystne mund så bred, -
- som siger til sin nye husbond, med hovedet på sned:
"Hvis herren kalder, når han lægger sig, -"
"-kan jeg udføre en 69'er som ekstranummer på dig!"
- Hvilken etage? - Den øverste.
Du forsøger at tage livet af mig.
Du må præsentere mig for Lucille.
Lucille...
Men du er altid sammen med Zohra og din nye lille skøge.
- Hun er ikke nogen skøge. - Hvorfor skjuler du hende så?
- Tror du, at vi snupper hende? - Løft!
- Løft nu! - Kommer hun fra overklassen?
Hun kommer fra overklassen!
Monsieur Pierre, jeg vil kneppe.
Sig ikke "jeg vil kneppe", sig "jeg er nervøs".
Åh, min elskede! Knep mig i begge huller!
Man kan godt kalde dig eklektiker.
Jeg har 12 dildoer i skivebordsskuffen.
Sig i stedet: "Jeg keder mig aldrig i mit eget selskab."
Nu skal jeg vise dig noget.
"Kvindens bagdel."
- Hvor mange er der? - Cirka 60.
- Og i alt? - Flere hundrede.
Flere hundrede?
Jeg har oplysninger på dem, jeg haft analsex med. Navn, adresse, alder.
Et fascinerende studie.
Sågar fingeraftryk?
Det er lige før.
Helt ærligt, hvorfor skriver du det ned?
Jeg ved det ikke.
Jeg skulle ikke have vist dig det.
Tillad mig at blive lidt... overrasket.
Det er mig uvant med en notesbog til klassificering af kvinder.
Tag springet.
Er vi grimme eller kønne?
Du griner, og jeg viser tænder.
Jeg kan lide dine pupiller, fordi jeg kan se mig selv i dem.
Når jeg løsner din fletning, -
-vejer du mit tunge hår.
Og til din skarlagensrøde tunge har jeg lidt koral.
Nå?
Ikke værst.
- Ikke værst? - Ret godt, faktisk.
Er det et lesbisk digt?
Prøver du på at slå mig ihjel?
- Hvordan kan du gå med det her? - Jeg er vant til at lide.
Bliver du kvalt? Gør du?
Hvordan føles det at have sådan en?
Kan du vise mig det?
Næste gang tager jeg en kvinde mere med.
Vi kan elske med hende begge to.
Det kommer til at gøre dig godt.
Hun vil kigge på dig.
- Har du ikke nok i mig? - Jo, men...
- Men? - Tre er sjovere.
Hun kan ligge mellem os og kigge på dig.
- Du leger med mig. - Ikke med dig. Jeg leger bare.
Jeg hader dig. Jeg hader dig!
Hvem? Har du andre elskerinder?
Elsker jeg dig mindre, hvis jeg har andre?
- Svar. Har du det? - Ville jeg elske dig mindre?
Selvfølgelig har jeg andre.
- Det ændrer ingenting. - Ville jeg, hvis jeg havde andre?
- Du må ikke. - Det må jeg vist godt.
- Gør det ikke.
Kun du kan gøre mig godt.
Dit digt var meget sjovere.
Har du skrevet det?
- Har De læst Pierres manuskript? - De første sider.
Jeg har et par indvendinger. Men ikke med hensyn til stilen.
- Hvad taler I om? - Pierre.
Hans bog, "Kvinden og dukken".
Hvordan ser kvinden ud?
Mørkhåret, som sædvanligt, og yderst forførende.
Han skriver godt, men han går lidt for langt.
Jeg tror ikke på den. En gadepige-
- der manipulerer sin velgører som en marionetdukke.
En gentleman lader sig ikke snøre så let.
Pierre har fantasi.
Hun ligger med en anden, og han tillader det. Er det troværdigt?
Ikke helt, må jeg erkende.
Fluen!
Har du ingen moral?
- Generer det dig? - Nej, det ægger mig.
Ikke endnu. Først vil jeg fotografere dig.
Du er smuk, når du koncentrerer dig.
På gulvet.
- Jeg må ikke bevæge mig? - Eller tale.
Vær stille.
Giv mig samvittighedskvaler.
Mange samvittighedskvaler.
Jeg ønsker at huske hvert sekund.
Er jeg en del af din samling nu. Sammen med alle de andre?
- Har du rodet i mine ting? - Ja, måtte jeg ikke det?
Kys mig.
Kan du ikke blive lidt længere?
- Jeg er sent på den. - Det er som om, at du er gået.
Hjælp mig.
- Den her? - Jeg tager den, tak.
10 sou.
Værsgo.
Blomster?
- Hvor meget? - 10 sou, monsieur.
Klæd dig af.
Op med armene.
Ja, sådan der.
Godt.
Vend dig om.
Langsomt.
Det skal være mørkt.
Lad mig se.
Vis mig dem.
Nå?
Vent...
Kom ind.
Se.
Må jeg få den?
Til vores hemmelige album?
Hvem er kvinden, der er sammen med Pierre? Hun er vidunderlig.
Ægteskabet klæder dig. Du er fortryllende.
Hvis det har sine skjulte fordele, har jeg ikke opdaget dem endnu.
Godt at se dig påklædt.
Jeg har det ikke så godt.
Vi går hjem.
- Jeg kommer så sjældent ud! - Folk kigger.
- Jeg kan ikke. - Marie, stop.
Marie, vi går lidt diskret senere.
93.
94.
95.
100.
Godnat, Marie.
Godnat.
Henri er tilbage klokken fem. Vi er alene.
Du er ikke rigtig klog.
Gør ikke grin med ham.
Pierre elsker dig ikke!
Han deler Zohra med sine venner om natten.
Du så, hvor betaget han er!
Hold op.
Hold op...
Du gør mig ondt.
Du gør mig ondt!
Hvad er det, du vil?
Blive behandlet ligesom Zohra? Som en luder?
Min elskede...
Hold så op.
Hvad har jeg gjort dig?
Jeg elsker dig ikke.
Jeg elsker dig ikke!
Hendes krop var udtryksfuld som et ansigt.
Mere end et ansigt.
Hendes hoved hvilede på hendes skuldre-
-som noget ganske ligegyldigt.
Smilene i de æggende hofter, -
- de blussende kinder i hendes kurvede sider.
Hendes bryst der stirrede som to mørke øjne.
Hvad er der?
Græder du?
Hvad er der i vejen?
Hvad er der?
Er det mig?
Du skal ikke være ked af det. Ikke på grund af mig.
Lig stille.
Hold op!
Paris' kolde lys klæder dig ikke.
For at lære dig at kende, tager jeg dig med hen, hvor palmerne vokser.
Se dig selv. Du visner bort her. Du har brug for lys.
- Jeg tager ikke af sted alene. - Du kommer ikke til at være alene.
Du er model. Du er forførerisk. Nogen vil tage sig af dig.
Du bliver nødt til at tage væk. Jeg kan ikke forklare det, men sådan er det.
Hvornår kommer du?
Du elsker mig og jager mig bort.
Du har brug for mig.
Stop, det er nok!
Jeg vil ikke være vred.
Vi har haft det godt sammen.
Du får brug for dem. Skat, du skal gå nu. Kom her.
- Hvorfor sender du mig hjem? - Jeg vidste det ikke!
Det her er din skyld! Det er ikke hans beslutning.
- Han kommer tilbage til mig. - Han elsker mig!
Han har brug for mig. Jeg gør alt, hvad han vil.
- Og? Det er ikke kærlighed. - Hvad ved du om det?
Jeg ved, hvordan man elsker mænd. Man kan ikke lære at elske.
Fatter du ikke det? Du ved ingenting.
Tag plads.
Han kan godt lide, når vi gør sådan her.
Hoved mod fod.
Kan du det?
Se.
Det er din skat.
Den har bare brug for dine fingre.
Pierre...
Kan du huske, da du fortalte mig...
...at med dig var min fremtid sikret.
I graven...
...vil du skrive til mig.
For at bevise at vi stadig har noget sammen.
Pierre, jeg elsker dig så højt.
Jeg læste din bog.
Og?
Skandalen kommer til at gøre dig rig.
En glimrende historie. Den virker sand.
Jeg synes dog, at din hanrej mangler noget.
Nobelhed, muligvis.
Et stærkere udtryk.
Synes du det?
Har du det godt?
Ja.
- Er du forelsket? - Nej.
Jeg er bekymret.
- Laver du sjov med mig? - Nej, jeg mener det.
Jeg smed Zohra ud.
Hun var en byrde, men nu savner jeg hende.
Du tror ikke på kærligheden men udviser alle symptomer.
Det er ikke kærlighed. Det er passion.
Det ødelægger en, men man kan ikke lade være.
Man bliver nødt til at få stillet sine passioner.
Hvorfor ikke tage med til Algeriet?
- Stop. Jeg vil ikke. - Kom nu, bare denne ene gang.
Stop, sagde jeg! Det er ikke en leg!
Jeg vil være i Algeriet, når du modtager dette.
Opfører du dig ordentligt, indtil jeg kommer hjem? Vil du skrive?
Tænk på mig.
Du kan tale med mig.
Jeg kan ikke.
Jeg elsker kun ét menneske i hele verden.
Glem ham.
Kom og se.
Vent, kom nu...
Kom og se ringen.
Kan du se den?
Glem ham. Han gør dig ulykkelig.
Jeg kan ikke.
Der.
Perfekt.
Du er så smuk! Stå stille.
Du er smuk.
Så smuk. Du gør mig hård.
Men Pierre...
Jeg fik dig til at smile.
Jeg fik et smil.
God appetit, min egen.
Suppen er ligeså god som altid.
Henri, du er perfekt.
Nå?
Tak, Hélène.
Marie er den mest kunstneriske af mine døtre.
Den mest følsomme og skrøbelige. Munter hende op. Underhold hende.
Tag hende med til hestevæddeløb. Hun elsker heste.
Tag i operaen.
- Hvad ved jeg... - Hun nægter at gå ud.
Jeg er bange for at lade hende være alene.
Hun overvejer skilsmisse.
- Hun er i stand til alt. - Nej da...
Vi må få sat en stopper for hendes melankoli. Beskyt hende mod sig selv.
Underhold hende. Få hende ud af værelset, for pokker.
Lad hende ikke opføre sig som en lille pige.
- Opfør dig som hendes ægtemand. - Ja, som hendes ægtemand...
Det er du jo.
Jean!
Så du var ikke et spøgelse?
Det ville ellers ikke være helt umuligt her.
Jeg kan godt lide det der forfærdelige insekt. Hvad med dig?
Jeg beundrer det, som nogen beundrer rædsel.
Det er skræmmende på nært hold.
Du er en tøsedreng. Jeg er ikke bange for noget længere.
Par arru sada.
Lige præcis. Arru sada.
- Netsuke. - Ja... Flue.
Sjovt.
- Hvad? - Så mange fluer.
En til. Svamp og flue.
- "Flue og lotusblad." - "Vollubilis og flue."
For at overvinde din frygt.
Kan du lide den?
Min lykkeamulet.
Arbejder du i øjeblikket?
Jeg skriver. Willy er afsender.
Du burde skrive selv.
Jeg elsker det, du laver.
- Har du læst det, jeg har skrevet? - Naturligvis.
Jeg er stolt over, at du kan lide mit arbejde.
Jeg er glad for at se dig.
Jeg keder mig sådan.
Uden mig?
Det sagde jeg ikke. Jeg sagde, at jeg keder mig.
Sammen med en anden.
Du får mig til at le.
En god begyndelse. Du så lidt mut ud.
Jeg turde ikke sige noget.
Har du det bedre nu?
Det er bittert. Jeg kan lide det.
Smag.
Du aner ikke, hvor slem jeg er.
Du synes, at jeg er fjollet.
Fjollet? Nej.
Overraskende.
Genert.
Spændende.
Jeg fornemmer, at du kommer til at få mig til at lide.
- Så du kommer? - Ja, jeg kommer.
- Og vil være min elskerinde? - Det spiller ingen rolle.
Jo, for nogen. Måske ikke for dig, men...
Hvornår?
Forbandede rejselyst!
Uf, jeg spytter i min hånd.
Hvorfor gjorde han det?
Siden da er min skønhed meningsløs. Forgæves dufter min krop-
-og min forføreriske, struttende barm.
At være ham utro med en dværg.
Men intet kan overgå min elskede.
Så ustabil denne unge mand er.
Med den lille Zohra vil han ligge.
En fryd, mens jeg blot er et atom.
At være ham utro med en dværg, men intet kan overgå min elskede.
I skyggen under denne daddelpalme klæder en slave dig af.
Her, helt nøgen, -
-din unge pigekrop...
Massiv skygge og stærk sol.
Del ud af din brune hud.
Dagen går sagte på hæld, -
- og efterlader dig blålig i måneskinnet.
Men intet kan overgå min elskede.
Jeg vender tilbage, så skæld mig ej ud.
Jeg ved nu, at jeg elsker dig.
Sig ikke, at du ikke tror mig. Du er ikke som andre kvinder.
Du kender ikke til deres jalousi. Du siger, du er en gammel mand.
Kan du huske det?
Jean, kom ikke hen til lejligheden på tirsdag. Det er slut.
Jeg sagde, at det ikke kunne vare ved. Undskyld, hvis jeg har såret dig.
Græd ikke over mig. Jeg er ikke det værd.
Marie.
- Sid stille. - Det er ikke let.
Vær som et æble. Bevæger de sig?
- Et æble. Jeg er et æble. - Smil.
- Hvad laver du? - Koncentrer dig.
Det er umuligt! Det er tortur, Marie!
Det ved jeg godt.
- Det er nyt for mig. - Også for mig.
Det kan man ikke se. Stille nu.
- Et til? - Nej, nej.
- Er sidste. - Med dig?
Slemme dreng!
- Er du enig? - Ja.
Er du her?
Det, som slår mig ud, er tvivlen om fortiden.
Jeg tror, at hun elskede mig.
Hun stjal mine tanker.
Hun tager det bedste fra mig.
Jeg har angst.
Du må forstå mig, Pierre. Jeg orker ikke at leve længere.
Hør på mig!
Jeg har aldrig elsket ham!
Lyt! Pierre, hør på mig!
Hør på mig.
Du efterlod mig her.
Jeg holdt aldrig op med at være din.
Med at elske dig.
At hviske dit navn.
At længes efter din mund.
Jeg elsker dig.
Jeg elsker dig. Hører du mig?
Du bliver nødt til at tro på mig.
Du bliver nødt til at tro på mig, Pierre.
En udgivelse?
Nej, noget mere personligt.
Skal De udnævnes til biblioteksdirektør?
Snart, men det er ikke det.
- Handler det om Deres hustru? - Nej, om Marie.
Okay, Marie...
Hun venter barn.
Han er berørt, som var han en del af familien.
Mit barnebarn. Kan De tænke Dem det?
Et barnebarn, et barnebarn...
Jeg håber, at det bliver en dreng. Piger er kun til besvær.
Vil du være barnets gudfader? Det ville betyde meget for mig.
Vi vil kalde ham Pierre.
Hvis det er en dreng.
Mit barn, glem Pierre.
Du kan ikke nægte din mand en arving.
Han har været tålmodig med dig. Det vil gøre jer begge lykkelige.
Lykkelige?
Det er sådan, du har det lige nu.
Men snart vil du begynde at leve igen. Elske igen.
Snart vil livet atter være skønt.
Forain vil have, at du smiler.
På dit portræt.
Pierre, din stilhed smerter mig sådan.
Jeg er sikker på, at den lille tiger inden i mig, -
- er frugten af vores uforsigtig, før du rejste bort.
Regn selv efter. Barnet skal fødes i september.
Svar mig. Jeg beder dig.
Uden dig er livet intet værd.
Fluen.
Min tiger.
Lille Pierre.
Jeg køber lidt lemonade.
Der ligger en kiosk i nærheden.
Min lille Pierre...
- Han er bange for mig. - Han skal lære dig at kende.
Så du, hvordan han ligner dig?
Han er kønnere.
Nu forbinder noget os for evigt.
Jeg elsker dig.
Mener du det?
Hvor længe? Et kvarter?
Hvad er det, der er så sjovt?
Han spurgte om Tiger, kommer til at ligne sin far.
Jeg håber, at han ligner sin mor. Ikke sandt, gamle ven?
Se!
Tag sådan en med hjem fra Afrika.
Et fotografi af Tiger og hans kusiner.
Se, lille Pierre. Tigre!
Stå her.
Perfekt.
Et smil, lille Pierre.
Et smil.
Stå stille.
Henri, flyt dig.
Selvfølgelig. Undskyld.
Først mor og barn.
Henri, du er så klodset!
- Går du hjem? - Undskyld, det var en dum ide.
Han er sulten.
- Har du ondt i benet? - Det er okay.
Det mærkes knapt nok.
- Pierre... - Ja?
Synes du, at jeg er en ynkelig hanrej?
Jeg tror, at vores venskab og din ordentlighed ikke giver dig noget valg.
Jeg ser medfølelse i dit blik.
Nej, overhovedet ikke.
Hellere at det er dig end en anden.
Uden dig havde jeg givet op.
Det er en gæld, jeg aldrig kan betale.
Jo...
Jo, Pierre.
Det kan du.
Madame de Heredia.
- Undskyld, at jeg forstyrrer så sent. - Er der sket noget?
Jeg lader jer alene.
Jeg er taknemmelig for, at Henri udnævnte din far-
- og har huset os. Ellers havde vi været hjemløse.
Men vi har stadig Louise. Du kender hende.
Hun får sine ideer.
Hun vil giftes.
Så gift hende bort.
Det er ikke let uden medgift. Hun snakker kun om Pierre Louÿs.
Loulouse?
Hun ville hedde Louise Louÿs. Latterligt!
Hvad er der med dig?
Er du ophidset?
Overhovedet ikke.
Du ved godt, at han ikke er den type.
Han rejser hele tiden.
Han går ud med sine elskerinder.
Louise ville blive ulykkelig.
Hvorfor skulle hun ikke blive lykkelig? Det er du da.
MLH, som før.
I morgen klokken fire.
- Loulouse? Hvad bringer dig hid? - Venskabet mellem vore familier.
Hør her. Far har ingen penge.
Ingen medgift, altså ingen mand, så jeg må klare mig selv.
Må jeg blive din sekretær?
Sendte du Louise over til mig?
Du kunne have stået imod.
Du kan ikke træffe beslutninger på mine vegne.
Det var dig, der traf beslutningen.
Da du gav efter, forpligtigede du dig til at gifte dig med hende.
Dit ægteskab bliver som mit og Henris.
Jeg vil ikke giftes!
Det bliver så meget nemmere.
Jeg kan besøge dig.
Tage hånd om dig og være tæt på dig.
På den måde mister jeg dig aldrig.
Har du da ikke brug for flere kvinder?
Jeg elsker dig nok til at dele dig.
Hører du, hvad jeg siger?
Hvem vil du elske inderst inde?
Marie?
Louise?
Eller dine drømmes kvinde, som vi to har skabt?
Forestil dig...
Forestil dig hendes fugtige hår.
Hendes skuldre som kigger frem.
Du spreder hendes lokker-
- og søger hendes mund, som jeg hører stønne, uden at jeg kan se det.
Det brænder sig fast i mig.
Du sammenligner vores bryster.
Vores kønsorganer.
Vores støn og vores skrig.
Du tilbringer eftermiddagene med mig.
Og nætterne med Louise.
Du vil mindes vores første gang.
De samme brune lokker. Den samme mund.
Du vil gøre Louise lykkelig, men også mig.
Du sniger dig som en kat.
Undskyld min fremtoning. Havde jeg vidst...
Din miniature-monokel...
- Der er noget, jeg må fortælle dig. - Sig ingenting. Aldrig.
Jeg er begyndt at skrive.
Vil du læse det, jeg har skrevet?
- Din mening er uvurderlig. - Givetvis.
En kærlighedshistorie?
Slutter den lykkeligt?
Al kærlighed slukkes til slut. Vidste du ikke det?
Går du uden at sige noget?
- Kom nu. - Marie, fotografen venter.
Du kommer for sent.
- Et kys. - Du er smuk.
Du prøvede din bryllupskjole. At se den før tid, bringer uheld.
- Er det sandt? - Loulouse, kom nu.
Hvorfor sagde I ikke det?
Åbn øjnene.
Mødre burde ikke give deres døtre bøger, hvori der står:
"Lig ikke med din søsters elsker. Det er incest."
Piger finder altid en undskyldning.
Landouzy var forbi i går klokken fem.
Han ordinerede hydroterapi. Alt, hvad jeg ser, blænder mig.
Aldrig har jeg øvet så meget. Aldrig er jeg gået så tidligt i seng.
Kan du forestille dig det? Mig?
Jeg, som elskede cigaretter, mørkhårede kvinder og blanke sider, -
-tvinges nu til afholdenhed.
Det er en lettelse.
Gérard d'Houville DEN VÆGELSINDEDE
Hvis jeg får det bedre, -
- er jeg glad for at have set det hele på en ny måde.
Det let blændende...
...forstærker refleksionerne og lyser skyggerne op...
...og viser mig en ny natur. En meget smukkere en.
Og får jeg det ikke bedre, findes alle billederne, som jeg har taget...
- Ingen kan tage dem fra dig. - Nej.
De findes inden i mig.
For at genopleve dem lukker jeg øjnene og ser dem for mig.
Takket være Dem er hylderne tomme. Revue de Paris går som varmt brød.
Er det sandt? Tomme? Så Gérard d'Houville er en succes?
De tror sikkert, at Gérard d'Houville-
- er en gammel skægget og kedelig mand og ikke en smuk ung kvinde.
Det ville måske øge salget.
Alle elsker kærlighedshistorier.
Især når de er chokerende.
Chokerede jeg Dem?
Nej, De har charmeret mig.
Ingen grund til at være eksotisk som Louÿs for at beskrive et emne.
Man føler, at De taler om Dem selv uden omsvøb.
Det er nærmest mandhaftigt.
Det er moderne.
Tal ikke dårligt om min ven.
Han er en kunstner. En stor poet.
Så længe han ikke glemmer det.
Har De tid til at spise middag med mig i aften?
Ikke i aften.
På gensyn.
Glem ikke, at en aften oplevede vi den eneste time, -
-hvor guderne gav os et øjeblik.
Et hoved på skrå. En dirrende skulder.
Den rene livsglæde, så flygtig som tiden.
Husk den aften, -
-hvor vi lå i vor seng-
- og rørte hinandens fingre, som skælvende mødtes.
Vi delte, mund til mund...
...den uforglemmelige perle, hvor mindet slumrer.
Frit baseret på Pierre Louÿs og Marie de Régniers fotografier og breve.
Oversættelse: J. Petersen