"Titanic" kom ud for 20 år siden. En hel menneskealder.
Jeg husker det tydeligt -
- fra første dyk til sidste produktionsdag.
Vi skabte en levende historie. Detaljerne skulle være korrekte.
Vi ville vise sandheden for at ære de omkomne i 1912.
Jeg føler et ansvar over for levende og døde. Blev alting rigtigt?
Efter årtiers udforskning og analyser -
- ved vi nu meget mere end dengang.
Jeg har samlet Parks Stephenson, Ken Marschall og Don Lynch -
- for at genåbne Titanic-filen -
- og se, hvad vi har opdaget de sidste 20 år.
Kunne flere redningsbåde have reddet flere?
Jeg ville skære hurtigere i fare.
Vi hører om fundet af skibet.
- Uhyggeligt? - Ja.
Vi hører, hvordan filmen påvirkede pårørende.
- Molly Brown lyder fantastisk. - Hun var enestående.
Vi rejser tilbage i tiden for at se på kulisserne.
Vi tester spørgsmål om forliset -
- som har plaget mig i næsten to årtier. Ja!
Vi ser, om vi havde ret eller ej.
Baggrund og... værsgo!
Da vi skabte "Titanic", forsøgte vi -
- at lave en film ved at rejse tilbage i tiden.
Vi var så omhyggelige som muligt.
Man kunne gå ud af Roses kahyt -
- ned ad gangen og trappen, gennem salonen og spisesalen.
Det var som fotografierne. Perfekt.
Værsgo!
Titanic var ikke længere blot en historie eller et billede.
Man var der.
James lavede ikke bare filmen. Han levede sig ind det.
Filmens succes gjorde det muligt -
- at bruge helt ny teknologi til at undersøge vraget igen.
Tænk, at det stadig er der. Min drøm går opfyldelse.
Det åbnede døren til mysterier og spørgsmål.
Det voksede til en interesse for undersøgelserne -
- og marinarkæologien ved vragstedet.
Og en interesse for Titanic og påvirkningen af samfundet.
Skibsvraget er det sidste overlevende vidne til katastrofen.
Det har stadig noget at berette for dem, der vil lytte -
- til det, vraget fortæller os.
Vil De med tilbage til Titanic?
Den 14. april 1912 klokken 23.40 ramte RMS Titanic et isbjerg -
- på sin jomfrurejse fra Southampton til New York City.
To timer og 40 minutter senere sank det ned på Atlantens bund.
Af de 2200 mennesker om bord overlevede kun lidt over 700.
Vraget var forsvundet indtil 1985 -
- da Robert Ballard fandt det under en hemmelig mission.
Ekspeditionen ændrede udforskningen af havet og mit liv.
Bob og jeg mødtes for at se en udstilling om Titanic.
Denne historie fik jeg ikke frem.
Bob Ballard er oceanograf -
- men mest kendt for fundet af Titanic.
Det er utroligt, for det var bare en dækhistorie -
- for en mission for USA's flåde.
I 1960'erne mistede USA's flåde to atomubåde -
- Thresher og Scorpion, under mystiske omstændigheder.
I 1980'erne skulle Robert Ballard undersøge vragstederne -
- og tjekke, om Sovjetunionen var kommet først.
Min opgave var at komme ud til ubådene -
- og dokumentere vragene fuldt ud.
Ballard fandt de savnede ubåde -
- så hurtigt, at han havde 12 dage til at søge efter Titanic.
Kortlægningen af vragene afslørede Titanic.
Da Thresher og Scorpion imploderede -
- faldt vragdelene ned på havets bund.
Strømmene bar vragdelene 1,6 km. Det var som en komet.
I stedet for at lede efter Titanic ledte jeg efter vragdele.
Da Carpathia modtog nødsignalet, var det hernede.
- På vej mod stedet. - De kom for tidligt.
Så jeg tænkte: "Hvad med navigationen? Fem sømil?"
"Vi tager fem sømil til. Det må ligge nordpå."
Så jeg krydsede området i linjer fra øst til vest -
- med 0,9 sømils afstand. Bagefter kunne jeg mindske det.
Du vidste allerede, at vragdelene var spredt mere.
- Jeg snød og tog 0,9. - Det var klogt.
Ellers kunne jeg sammenflette dem.
Vi søgte frem og tilbage. På den niende linje lå vragdelene.
I vidste ikke, at det var Titanic, før I så kedlen.
- Vragdele. Bingo! - Nogen burde hente Bob.
Jeg sov ikke.
Det bankede på døren klokken to om morgenen -
- og kokken kom ind og sagde: "De tror, at ..."
Han nåede ikke at sige mere, før jeg var løbet.
Jeg gik ind på broen -
- og lige da jeg kom ind, sejlede de over kedlen.
- Det er kedlen! - Ja!
Det var ikke bare et vrag. Det var Titanic.
Det var som at score mål i sidste sekund.
Vores reaktion var jublende.
Vi sprang op og ned og fejrede det.
Så sagde nogen: "Hun synker om 20 minutter."
Den uskyldige kommentar var frygtelig -
- for hvordan kunne vi fejre noget?
Vi skammede os, fordi vi dansede på nogens grav.
Jeg sagde bare: "Stop skibet. Jeg går ud."
Vi gik ud og holdt en privat mindehøjtidelighed. Det var alt.
Alle dykkere har deres egen historie.
Det, folk oftest spørger mig om, er:
"Hvordan var det at se det første gang?"
Jeg vil gerne fortælle det, de vil høre.
At hun bare lå der.
En smuk statelig ruin, der tog form i mørket.
Men sådan var det ikke.
Vi kom ind her. Vi landede her og...
Det var Den Kinesiske Mur.
Det første, jeg genkendte, var bundfarven.
Den var stadig lyserød. De burde have malet hele skibet.
- Og slingrekølen lå på sandet. - Ja, lige der.
Styrmanden sagde: "Vi skal op nu." Han smed ballasten, og vi steg opad.
- Men øjnene... - Jeres lygter?
De lignede passagernes øjne, som om de så på os.
- Var det uhyggeligt? - Ja. Vi steg opad.
Vi kunne ikke standse.
Vi så alle disse øjne, og så kom vi op over skibet.
Sådan var det også for mig, men vi kom ned her et sted.
Vi kom frem her.
Vi var stødt på en bunke mudder.
Han steg, og vi kom forbi her. Vi stoppede heroppe.
Der er intet bedre end at komme forfra.
Det er klimaksbilledet.
Vi efterlignede det i filmen.
Det er forvandlingsscenen. Hvor det går over til 1912.
Vi filmer den ældre Roses ansigt.
Vi kommer til synet af forstavnen.
Og så kommer vi til 1912.
Vi stiger op og ser hele skibet.
Man finder ikke lig dér.
Og ingen skeletter. Knogler opløses hurtigt på den dybde.
De, der har udforsket vraget, har fundet sko.
Et skelet forsvinder på nogle år -
- men skoene, som er behandlet med garvesyre, forsvinder ikke.
Så overalt på Titanic ligger der sko.
I en scene, hvor vi filmede -
- stødte vi på et par damesko.
Og et par pigesko.
- Det var mennesker. - De havde skoene på.
De lå i deres kahyt, for kahyttens ruiner lå omkring dem.
Der lå et håndspejl ved dem -
- og en kam og en hårkam i elfenben.
Så hun holdt formentlig spejlet, mens moderen redte hende.
En hel historie.
Det er det menneskelige element. Folk rørte disse ting.
Det er hårdt at se alle navnene.
Hvor mange er der?
Her er der 1496 mennesker.
Forestil dig alle dem ude på havet.
Det er de mennesker, som flød ude på havet.
Man bliver så optaget af efterforskningen -
- og studerer vraget og dets nedbrydning og alle fundene -
- at man glemmer de menneskelige tragedier.
Det gik op for mig, da jeg var ved vraget første gang.
Det slog mig virkelig.
Jeg havde studeret i flere måneder -
- men nu var det pludselig rigtige mennesker.
Alle havde slægtninge, som sikkert stadig er påvirkede.
Jeg er oldebarn af Isidor og Ida Straus.
Jeg kender dem godt.
Jeg ville møde familier til ofre og overlevende -
- for at høre deres historier, og hvordan de opfattede min skildring.
Først Paul Kurzman. Hans oldefar Isidor Straus -
- var millionær og kongresmedlem.
Han og hans kone Ida valgte at dø sammen på Titanic.
Fortællingen er, at hun kom op i en redningsbåd -
- med kvinder og børn. Hun troede, Isidor ville komme med.
Han sagde: "Jeg kommer ikke -
- før alle kvinder og børn har fået en plads."
- Og hun sagde... - Nej!
Vi har været sammen i 40 år.
Hvor du end går, går jeg.
Skændes ikke med mig, Isidor. Det nytter ikke noget.
"Vi bliver på skibet sammen, mens det synker."
"Vi dør, som vi har levet. Sammen."
Da de fandt hans lig -
- fandt de en medaljon med initialerne, Isidor Straus.
Her er der et billede af deres ældste søn Jesse.
Og det her er deres ældste datter Sara.
Min mormor.
Det var det, han holdt tæt til sit hjerte.
Det er mit kæreste eje.
Det er overvældende.
Efter filmen ville jeg ikke bevæge mig.
Jeg vil ikke gå.
Det var nøjagtigheden...
- som gav filmen autenticitet. - Det var ikke kun mig.
Da vi havde dykket der -
- følte alle producere og kostumedesignere -
- at vi skulle leve op til det niveau.
For 20 år siden ville vi genoplive Titanic uden kompromisser.
Vi gjorde vores bedste dengang.
Jeg har dykket 33 gange siden -
- og opdaget nye ting om skibet -
- og løst mysterier, der har drillet i årtier.
Til filmen "Titanic" fandt vi fotos -
- studerede tegninger og byggede vores skib -
- for at sikre, at alt var rigtigt -
- ud fra det, vi vidste i 1996.
På Reagan Librarys udstilling -
- vil vi se på kulisserne med videoer fra mine 33 dyk -
- for at se, hvor vi ramte rigtigt.
Det er ganske sømmeligt. Det her er salonen.
STRAUS' SUITE
De har bygget hele kulissen op igen. Jeg har ikke set den siden filmen.
- Er det ikke flot? - Jo.
Det var en af de første dage.
Det første, Kate og Leonardo skulle gøre, var at være nøgne.
Vi blev inspireret af det her regentmotiv -
- som var på Olympic og på Titanic i andre kahytter -
- så vi anbragte det i millionærsuiten.
Ingen vidste, hvad der var.
Jeg arbejdede i det ukendte.
Det vanvittige er, at vi lavede filmen i 1996 -
- og i 2005 kom vi ind på Straus' suite på B-dækket.
Det så sådan ud.
- Jeg har aldrig set dig gladere. - Jeg flippede ud.
Er det virkelig uret?
- Det ligner et ur. - Står det der på hylden?
Se træudskæringerne.
- Der stod det. - Det var uvirkeligt.
Som en lille boble, der var perfekt bevaret.
Havde det stået i manusset, havde det virket overdrevet.
At uret stadig stod på hylden.
Det sad fast, så det blev stående -
- men at møblerne ikke ramte det...
Og knuste glasset...
Uret er en vigtig ledetråd.
Det gik i stå, da hytten blev oversvømmet.
Vi kender tiden fra kronometret på broen.
Hvis vi kan få tiden fra dette ur og sammenligne dem -
- har vi synkehastigheden.
Skal jeg dykke igen?
Det er snavset. Vi må rense det og se uret.
"CQD"?
Ja, "CQD". Nødråb. Det her er vores position.
MARCONI RADIORUM
Da vi filmede i 1996, brugte vi den information, vi havde.
Der var et dobbelteksponeret billede.
- Af Titanic? - Ja. Det viste dette område.
Og dette er ikke med.
- Det var gætværk. - Ud fra Olympic.
Det var en god reproduktion af Olympic -
- men vi så, at det var forkert, da vi kom ned med ROV'en.
Den del var korrekt. Det var forkert.
Det var i et andet rum. Det tavse værelse.
Disse fyre var helte.
Det kom ikke med i filmen -
- men radiomændene var som hackere.
Operatørerne Bride og Phillips reddede hundredvis af liv.
De havde mistet strømmen dagen før.
Ifølge Marconis manual dengang -
- skulle man vente på en mekaniker i land.
I stedet skulle man bruge nødspolen her.
Med batterier og dårlig rækkevidde.
Ja, formentlig 60-70 sømil.
Carpathia var lige uden for den rækkevidde -
- da det modtog Titanics nødråb.
Hvis de ikke havde repareret det, havde de ikke nået Carpathia.
Carpathia reddede over 700 mennesker.
Det var ikke sket, hvis de ikke havde brudt reglerne.
DEN STORSLÅEDE TRAPPE
Vil De med til en rigtig fest?
Vi byggede trappen ud fra tegningerne -
- som de byggede trappen.
Den havde stålsokler. Da vi sænkede skibet, løftede den sig.
Træ flyder. Trappen rev sig løs.
Den klemte to stuntmænd.
Ingen kom til skade, men det var skræmmende.
Da vraget blev fundet, var trappen væk.
Man antog, at bløddyr havde ædt hele trappen.
Men vi forstod ikke, hvorfor alle søjler og paneler -
- på D-dækket stadig var der.
Det er afgørende. Det er massiv eg.
Eg er en meget robust og hård træsort.
Og hvor var balustraderne?
Vi ledte med ROV'en, men fandt ikke engang nogen rester.
Vi fandt ingen balustrader eller rester af trappen -
så vi tænkte: "Den flød væk."
Det var et interessant tilfælde, hvor kunsten imiterer virkeligheden.
Uden filmen var vi nok ikke kommet frem til det svar.
På udstillingen -
- hjemsøges man af levn fra fortiden.
En dækstol, et guldlommeur og en rejsefrakke.
Man fornemmer de fortabte sjæle.
Sådan var det, da jeg lavede filmen.
Det er Jackie Drexel, John Jacob og Madeleine Astors barnebarn.
John Jacob Astor var den rigeste om bord med sin nye kone.
De ville stifte familie.
Jackie havde en stærk personlighed. Jeg så en lighed -
- med J.J. Astors formentlige livsgnist.
Tak, fordi du kom. Din far var...
- Fem måneder. - I Madeleine Astors mave.
Konen Madeleine er på min alder og gravid.
Hun skjuler det.
- Han virkede spændende. - Han var fascinerende.
Han hyldes mere, fordi han døde som en helt -
- end for det liv, han levede.
Han var nysgerrig.
Vi filmede nogle scener, der blev klippet ud.
Han skar sin redningsvest op -
- for at finde ud af, hvordan den virkede.
- Det var Madeleines. - Så lille.
Redningsvesten holdt hende varm og måske i live.
Min far blev tilbudt at få den. Han kunne ikke tale om det.
Eller tænke på det.
Det ændrede hans liv. Hans mor var traumatiseret.
Ved du, hvordan min farfar døde -
- og om redningsbåden med min farmor var tæt nok på til at se det?
Det tror jeg ikke.
Han døde, da skorstenen væltede.
På grund af sodet på liget.
Din scene med ansigterne i vandet gav en utrolig, isnende følelse.
Da filmen var kommet ud, indså jeg -
- at det ikke er ældgammel historie.
For at skildre hvor traumatisk det må have været -
- for de overlevende -
- at ro tilbage blandt ligene for at finde overlevende...
Jeg tænkte ikke på de mennesker -
- hvis familier var traumatiseret.
Jeg havde ikke tænkt på det, men det slog mig virkelig.
Vi forsøgte at skildre skibets sidste timer.
Vi viste, hvordan det sank med agterstavnen op i luften -
- før skibets vægt brækkede det midtover.
Jeg har tænkt på, om det stemmer.
Jeg har dykket ofte -
- og bedt mariningeniører analysere variablerne.
Nu vil jeg gå et skridt videre og lave en rigtig test -
- af forliset med alle de nye oplysninger.
Vil det synke som i filmen? Hvem ved?
Vi vil afspejle elementerne og se, hvad der sker.
Der er mange teorier.
Vi vil udtænke en mulig teori.
Formålet er at finde ud af, om den her løsner sig.
Jeg ved ikke, om forstavnen brækkede over.
Det lå uden for videnskaben. Jeg tænkte: "Vi knækker en model."
Jeg ved ikke, om det skete, men jeg vil se, om det er en mulighed.
Så skal jeg ikke lave filmen om.
Vi vil bruge pyroteknik og sænke skibet i et bassin.
Jeg tænkte på Gene Warren. Vi har lavet flere projekter sammen.
Hvordan kan vi holde den her oppe, når den brækker?
Han bad os lave en undersøgelse af -
- hvad der virkelig skete, da Titanic sank.
Vand er vand. Dets dynamik forandres ikke.
Lad os se, hvordan skibet reagerer, og genskabe hændelsen.
Det er en gammel drøm.
At få alt, hvad vi ved om forliset, med i testen, er ikke let.
- Det skete ikke. - Jeg indså, hvor svært det var.
Du lytter ikke til det, jeg siger.
Isbjerg, lige forude.
I 20 år har det undret mig, at det sank sådan.
I filmen brækker det, og stavnen falder ned.
Boven hiver det ned, og stavnen står op.
Boven brækker af og synker -
- og stavnen synker langsomt.
Det er et dramatisk billede og virkede nøjagtigt dengang -
- men jeg vil vide, hvad der skete.
I årenes løb har analyseteamet brugt en række forskellige kilder -
- for at løse gåden om, hvordan Titanic sank.
Vi ved fra vraget, hvor stålet brækkede.
Jims undersøgelse af forstavnen har øget vores forståelse af -
- hvad der skete, da det sank.
Meget er trykket agterud.
Alle B-dækkets vinduer, der vender fremad, er knuste.
Det tyder på en stærk langsgående strøm hen over skibet.
Vi ser et fast mønster af effekterne fra en orkanlignende -
- vandstrøm fra forstavnen mod agterstavnen.
Det kan kun betyde, at det sank lodret.
En stor del af kølen -
- to dele af dobbeltbunden, blev fundet langt ude blandt vragdelene.
De blev revet af, da forstavnen løsnede sig.
Ved at samle informationerne -
- kan vi praktisk talt rekonstruere -
- de vigtigste hændelser ved forliset.
USA's flåde hjalp os med at bygge to computersimulerede modeller.
Den ene viste vandets bevægelse gennem skibet.
Den anden måler belastningen.
Det viste, at Titanic ikke behøvede at rejse sig 90 grader.
Modellen beregnede cirka 23 grader -
- før skibet brækkede midtover.
Når et så stort skib synker -
- er der et ubegrænset antal variabler under forliset.
Computeren bekræfter nogle ting, men der er for mange variabler.
Vi må prøve noget andet, en fysisk model.
Hydrodynamisk set må det være tæt på virkeligheden.
Det er en model. Den er ikke nøjagtig -
- men formen stemmer, hvilket er det vigtigste for studiet.
Det svære var at lade modellen flyde og så synke -
- ifølge vores research.
Det er 21 meter.
- 21 meter fra... - bruddet.
Vi tilføjede en mekanisme, så det ville brække der -
- hvor computeren havde indikeret det.
- Er det her hængslet? - Ja, lige her.
Det er ikke hængslet. Det sidder her.
Jim havde givet os instrukser.
Han ville brække skibet et andet sted.
Jeg kalder det bananteorien. Da skibet brækkede -
- sad kølen stadig fast.
Den falder ned og river sig løs. Det er hængslet.
Det dannede næsten et tredje stykke.
Kølen bevæger sig sådan her...
Den løsner sig ikke endnu.
Det er det, vi vil forstå.
Det beviser konceptet.
Vi kan ikke bevise, hvad der skete.
Kun hvad der kunne være sket.
De hydrodynamiske kræfter -
- var nok til at knække masten og rive styrehuset af.
Jim kom og så på den, men kunne ikke se -
- vandstrømmen, som forårsagede skaderne på vraget.
Han har bedt os lave ændringer, så vi kan fjerne -
- al flydeevne i boven.
Vi havde ikke interiøret, der ville sinke oversvømmelsen.
Vi brugte en kombination af svampe og skum.
Skum giver flydeevne.
Svampe kan sænke vandets hastighed, når skibet oversvømmes.
Det er katastrofalt og går hurtigt -
- hvilket svarer til, at den her opsuger vandet.
For hver omgang finjusterede vi modellen -
- indtil den opførte sig, som den skulle.
- Er det ikke sænket? - Vi laver bananskrællen.
Okay. Lad os se, hvad vi har.
Den der flyder. Den skal være negativ.
Men når skibet brækker, mister det flydeevne.
Flydeevnen var skum. Vi kunne ikke bare få det til at forsvinde.
Vi fandt på en metode, hvor skummet flød ud fra skroget -
- for at simulere tabet af flydeevne.
Hvis de tilpasser det, så bruddet opstår -
- som på filmen, er det for højt oppe.
Ja, der tog vi fejl.
Så blev det en holdindsats.
Jeg ville bore ud her.
Dette fyldes med svampe.
Han sprang ind som Roger Corman, som om han var 20 igen.
Skal de skæres op?
Vi stod og satte ting sammen og tapede og loddede.
Det var ikke som for 20 år siden.
Det var som i firserne.
- Du har gjort det før. - Et par gange.
Jeg har sprængt en del.
Vi fandt ud af, hvordan vi skulle finjustere bruddet -
- ved at ændre tiden.
Agterstavnen kan falde mere eller mindre ligesom forstavnen.
I computersimuleringen skete det, at belastningen -
- overgik materialets styrke. Da burde det være brækket.
Det indtraf, da skibet krængede 23 grader.
Da vi sænkede skibet ved 23 grader, skete det, der er observeret.
Vi sagde 23 grader.
Det brækkede ved 25-26 grader ifølge denne test.
Det viser os noget. Vi nærmer os svaret.
Da skibet brækkede midtover -
- stak agterstavnen op. Man så bruddet.
Forstavnen rev sig løs og sank lodret.
Vi er sikre på, at der var mellem -
- 20-30 graders krængning ved bruddet.
- Så kører vi. - Sæt i gang.
Okay, der er fri bane.
Det brækker ved overfladen.
- Det stikker lidt op. - Herligt.
Det trækker agterstavnen op.
Det er bananmodellen. Se der!
Touchdown!
Vi så nogle scenarier, der stemte med filmen.
Agterstavnen synker lodret -
- og Jack og Rose får nogle øjeblikke.
Da agterstavnen rejste sig op, drejede det 90 grader.
Det var det, folk så.
Folk beskriver det som et tårn eller en finger mod himlen.
Det så vi her.
Ja! Lodret agterstavn! Ja!
Vi lavede ikke 100 tests med en præcisionsmodel -
- men det viser, hvad der muligvis skete.
Vi ser et spillerum.
Agterstavnen kan falde bagover -
- men så synker det ikke lodret.
Stavnen kan synke lodret -
- og den kan falde med et plask, men begge ting kan ikke ske.
Filmen tager fejl på et af de punkter.
Jeg tror ikke, at agterstavnen falder ned -
- grundet det vi ser på vragets forstavn.
Der er fem-seks tilfælde af hydrodynamisk påvirkning.
Der er én forklaring.
Den vippede og tog fart som et missil og faldt lige ned.
Det er altså muligt, at agterstavnen sank lodret.
Vi kan udelukke, at den både faldt bagover og stod lodret.
Vi havde halvvejs ret.
Hver ting, vi tester -
- fører os tættere på det, der skete.
Okay, vi gør det igen. Det var perfekt.
Jeg fascineres af ingeniørkunsten, materialet, videnskaben -
- og idéerne begejstrer mig.
Man må nive sig i armen -
- og minde sig selv om, at det var en tragedie -
- der stadig påvirker mennesker frem til i dag.
Det glemmer man af og til, men jeg forsøger at huske det.
Modellen sank på få sekunder -
- men passagererne og besætningen havde halvanden time.
To tredjedele overlevede ikke.
Det bringer et nyt emne op. Kunne flere være blevet reddet?
Mr. Andrews, tilgiv mig.
Antallet af redningsbåde gange skibets kapacitet...
Der er vist ikke nok til alle om bord.
Cirka halvdelen, faktisk.
Titanic havde 20 redningsbåde, men de søsatte kun 18.
Det siges, at flere både kunne have reddet flere.
Havde det gjort en forskel?
Kunne de have søsat flere både på den korte tid?
Det har undret mig længe. Vi har aldrig testet det.
Så vi tog en redningsbåd, der blev tilovers fra filmen -
- med et sæt davider på en platform -
- som var høj nok til at afspejle højden på promenadedækket.
En besætning fyldte og sænkede redningsbåden -
- så vi kunne tage tid.
Det tager nok to minutter at trække sejldugen væk.
Hiv sejldugen væk!
Vi stillede uret på to minutter.
Rebene er på plads. Ved I, hvordan I får dem ned på dækket?
- Gør det her. Vi flytter os. - Vi lægger det der.
Gør det, som om I var om bord.
I må flytte os. Vi er nysgerrige passagerer.
I må råbe ad os.
Høfligt. Vi er jo rige passagerer -
- fra Titanics første klasse.
Når vi siger til, gør I båden klar og råber, når den er færdig.
Læg rebene på dækket.
Uret tikker.
Fjern bådsklamperne.
Sving båden ud.
Det går langsomt.
Der skal svinges mange gange for at flytte daviden.
Bliv ved!
Ordrerne fra styrmanden, som koordinerer siderne...
Med al den damp i starten ville det være svært at høre.
Nogen måtte råbe eller følge den andens arbejde -
- for de kunne ikke høre noget.
Okay, fint!
Sænk båden.
Hvornår fylder de dem?
- Den sænkes til dækkets kant. - Så går man op.
Man vil undgå, at de træder over den.
Holdt! Sikr båden!
Okay. Stands uret.
Otte minutter og 30 sekunder. Ombordstigningen bliver et skøn.
Man ved ikke, hvor meget tid man har. De øvede ikke det her.
Vi undersøger, hvor lang tid hver del tager.
Det er formentlig sådan, at tiden varierede.
Først gik det langsomt. Folk tøvede -
- men senere gik det hurtigere.
Vi siger 10 minutter.
Det er 18 minutter og 30 sekunder.
Nu sænker vi den et niveau.
- Tiden starter. - Klar? Okay, sænk den.
Den sænkes stødvist.
Og nu er den endda tom.
Det ville være tre gange værre med fuld last.
- Okay, træk! - Ja.
Vi stopper tiden.
- Hvad tog det? - To minutter.
Tre meter på to minutter.
Der mangler 15 meter. Læg 10 minutter til.
- 30 minutter og 30 sekunder. - De samarbejdede.
De lastede passager, mens de rullede næste båd frem.
Vores tid kan forkortes lidt.
Det burde have taget to timer.
Fra ordren om at søsætte bådene havde de halvanden time.
De havde lige nøjagtig tid nok til at søsætte dem.
Ikke helt.
Sandheden er, at de sidste både blev skyllet væk. De havde ikke tid.
Utroligt, at de nåede at søsætte så mange både.
Og under den sidste fase af Titanics forlis -
- blev bådene søsat oven på hinanden.
For ikke at blive knust skar mænd davidrebene over med lommeknive.
Jeg vil se, hvor svært det var.
Vi hæver den ene ende.
2,5 cm fra bådsklamperne vil de skære rebet over.
Jeg vil have den 30 cm op.
Vi hæver den 30 cm, gutter!
Hvem vil have æren?
Jeg gør det gerne.
Hvad der end sker, får vi det på film.
- Okay. Tiden starter. - Fint.
Er det her en rigtig kniv?
Kniven skulle være skarp.
- Sådan en kniv blev brugt. - Jeg stoler på dig.
Jeg ville nok skære hurtigere, hvis mit liv var på spil.
- Det ser lovende ud. - Vi nærmer os.
Kan I forestille jer 50 mennesker, der skriger?
Og der kommer en båd fra oven.
Nu bliver det snart dramatisk.
Det var lovende.
- Herligt. Så er vi fri. - Ja.
- Hvad tog det? - 1,40.
Med livet på spil havde jeg været 30 sekunder hurtigere.
Man får en tur.
Flere redningsbåde havde været i vejen og havde kostet mange liv.
I Cherbourg kom en kvinde om bord ved navn Margaret Brown.
Vi kaldte hende Molly.
Senere blev hun "den synkefri Molly Brown".
Jeg ville ikke vente hele dagen. Tag den her.
Margaret Brown var en berømt overlever.
Hendes varme og styrke blev en del af myten.
Margaret Brown, Molly Brown, som vi kender hende -
- havde en stor personlighed. Gid jeg havde mødt hende.
Du har vist arvet hendes livfuldhed.
Det er pænt af dig.
Hun var følelsesmæssigt intelligent og læste situationer.
Det holder jeg af.
Hun var i båd 6 med ham, der stod ved roret under hændelsen.
Manden, der burde have set isbjerget tidligere.
Og Hichens nægtede at ro tilbage. De kom op at slås.
Der er plads til flere!
Der bliver en mindre, hvis De ikke holder kæft!
Jeg mener, at min oldemors historie begynder der -
- hvor din film sluttede. Senere om natten -
- overtog hun faktisk båden.
Hun brugte Hichens egen trussel mod ham.
"Hvis De forhindrer os i at gøre det, vi bør gøre -
- ryger De ud."
De forstår det ikke.
Hvis vi ror tilbage, hiver de os ned.
Hold op. De skræmmer mig.
De fortalte mig, at han, mens han levede, havde sagt:
"Mrs. Brown kunne have taget en hvilken som helst båd."
"Hvorfor gik hun om bord på min?"
Hun konfronterede ham. Han stod ved roret.
Nu har jeg lært lidt mere om min slægtning -
- men er der noget, du ville lave om på -
- efter så lang tid eller på grund af reaktionerne?
Det er interessant. At møde mennesker som dig -
- hvis familie oplevede det -
- gav mig indsigt i noget, jeg ikke forstod dengang.
Jeg indså ikke, hvad familierne følte -
- og hvor meget beretningen betød for efterkommerne.
Med hensyn til styrmand William McMaster Murdoch -
- tillod jeg mig at skildre, hvordan han -
- skyder nogen og skyder sig selv.
Han var en figur, men vi ved ikke, om han gjorde det.
Historiefortælleren i mig sammensætter tingene.
"Han var i tjeneste og bar byrden." Det gjorde ham spændende.
Jeg var manuskriptforfatter, ikke historiker.
Jeg var ikke respektfuld nok, for hans efterkommere -
- kunne tage det ilde op, hvilket de gjorde.
Jeg burde have gjort ham -
- til en mere almen karakter.
Så kunne det have været hvem som helst dengang.
- Hvad var det, mr. Murdoch? - Et isbjerg, sir.
Når vi var på ekspeditioner, ventede vi til 23.40 -
- som var det tidpunkt, skibet ramte isbjerget.
Vi gik ud i skibets forstavn -
- og skålede til minde om passagererne og besætningen -
- på RMS Titanic.
Jeg vil gerne udbringe en skål for jer -
- som efterkommere og repræsentanter for historien -
- og takke, fordi I delte den med os.
For jeres forfædre.
Disse mennesker er vokset op med Titanic.
Det hænger altid over dem og betyder noget for dem.
Det har defineret dem -
- for et globalt fællesskab af Titanic-entusiaster og historikere.
Disse mennesker viderefører deres families viden.
For at lade det tælle.
Jim Camerons "Titanic" overgik alles forventninger.
Vi vidste, den ville blive storslået.
Det er et smukt sceneri.
Et skibsvrag, der har fascineret mennesker i årtier -
- som præsenteres så livfuldt.
Ror vi tilbage, kan vi trækkes ned i det iskolde vand.
Det er et valg mellem jeres liv og deres liv.
James Cameron vækkede Titanic til live -
- ligesom jeg med mine malerier -
- og det er uvurderligt.
Jeg kendte den gamle dame i graven, Titanic.
Jim viste mig en smuk kvinde. Sømænd ser skibe som kvinder.
Han viste mig skibet. Jeg elskede det.
Titanic dannede baggrund for en kærlighedshistorie.
Den var ikke historisk -
- men Jim fik lyst til at følge op på filmen -
- med ekspeditioner.
På grund af den interesse, der går længere end en spillefilm -
- har vi gjort fund og lært ting -
- som har ændret historien, og hvad vi ved om Titanic.
Titanic fascinerede mig virkelig, selve historien og arkæologien.
Jeg ville vide mere.
Hvad skete der i det øjeblik, hvor det brækkede og sank?
Vi får aldrig hele svaret -
- men vi ved, hvad der muligvis skete.
"Titanic" var ikke kun en historie. Det ramte rigtige mennesker.
Vi må vise respekt for de døde og deres familier.
Det er vigtigt for filmskabere at forstå det ansvar -
- og leve op til det.
Oversat af: Malene Cramer