El meu germà va lliurar la vida per cercar en Sàuron.
La seva tasca ara és meva.
Comandant Galàdriel.
Aquesta companyia t'ha seguit fins als confins del món.
Han passat anys des que fou vist l'últim orc.
L'existència de la marca demostra que en Sàuron escapà.
La qüestió és on.
El mal no hi és.
Doncs què ho fa, que encara és aquí dins?
A aquests herois se'ls concedirà el pas del mar per sojornar eternament.
Ja has lluitat prou, Galadriel.
Deposa l'espasa.
Sense ella, què seré?
Coneixes l'obra de Celebrímbor?
El més gran dels elfs ferrers.
Què hi fa, aquí, un d'ells?
Pateix una espècie de malaltia.
-On ha estat pasturant? -Fa uns dies va anar cap a l'est.
Molt a l'est?
Hordern…
No t'has preguntat mai què més hi ha allà fora?
Que ni imaginem.
Ningú no se surt del camí i ningú no camina sol.
El cel està estrany.
EL SENYOR DELS ANELLS: ELS ANELLS DE PODER
-Nori! -Rosella!
Però que se t'ha grillat el cervell? Surt d'aquí!
No et pots acostar d'esquitllentes.
Ni tu pots ser aquí.
No crema.
Molt bé. No crema.
Però encara que no cremi, hi ha un gegant.
Ja hi som amb les cares. No facis aquesta cara, Nori…
Nori!
Nori, no!
No, Nori! És mort! Anem!
No! No, si us plau!
No!
Què…?
La teva mare et matarà.
Tu no diràs res. I jo, tampoc. Afanya't.
No el podem deixar. Se'l menjaran els llops.
-I què? -Nosaltres no som així.
No, tu no ets així.
No el puc carregar tota sola. Em penses ajudar o no?
-No. -Rosella!
Com vols que carreguem un gegant?
Deu haver caigut un estel.
I dels grans.
Quants senyals més necessites?
Si per mi fos, ja estaríem aixecant el campament.
I el festival?
No prenguem decisions precipitades.
Estarem més segurs al campament que no pas fora.
Però estigueu alerta, totes dues.
-La Malva té raó. -Sí.
Això no pinta gens bé.
Vinga, fora d'aquí. Au, va.
-D'acord. -Au, afanyeu-vos.
Mira. És enorme.
-Segur que és un… -No és cap trol!
D'acord, peullestosa. Llavors què és?
Potser és una criatura grossa.
Un humà?
No. Hauria quedat esclafassat.
Potser un elf?
No en té les orelles. I no és gens maco.
I els elfs no cauen del cel.
Ningú, que jo sàpiga.
Doncs ell sí.
-Però estires o què? -És clar que estiro!
Doncs estira més fort!
És ridícul. No hi cabrà, al carretó.
Serà només una nit.
Al matí, li donarem alguna cosa de menjar i seguirà el seu camí.
-Quin camí? -Ja hi pensarem demà.
-Això no és cap aventura. -Què vols dir?
-Jo no ho he buscat. -Tampoc ho has evitat.
-Perquè no puc. -Perquè no vols.
Aquest foraster no és un home ni un elf
ni un aguiló amb l'ala trencada.
-Només va ser un cop. -És una altra cosa.
Potser és perillós.
Parles com la Malva i les germanes.
No són només elles.
Si s'assabenten que hem ajudat un foraster,
tot el que passi en les tres pròximes estacions
serà culpa nostra.
Si hi ha més boira o una roda s'encalla en una rodera...
-Vatua la cabra! -Corre, que no s'estimbi!
O sigui que ara t'importa.
No! El carretó, que no és meu!
Per què ho fas, Nori?
Me'n sento responsable.
-Tu et sents responsable de tothom. -No!
Això és diferent.
De tots els llocs possibles, ha aterrat aquí.
Sé que et deu semblar estrany, però d'alguna manera sé que és important.
És com si hagués passat per algun motiu,
com si jo estigués destinada a trobar-lo. Jo.
No me'n puc desentendre fins que no sigui fora de perill.
Tu sí?
Està bé. No diré res.
Gràcies.
Per cert, tu saps què mengen els gegants?
Espero que peupilosos no.
Només els que no saben guardar un secret.
La terra està tota esquerdada. Com si hi hagués hagut un terratrèmol.
No cossos.
Ni ferits.
Potser han fugit.
Potser sí.
Aquí vivia en Ciaran.
I la… Hana. La Hana era la seva dona.
No ha estat un terratrèmol. Algú ha cavat aquest túnel.
O alguna cosa.
No és obra de l'home.
Ves. Avisa la teva gent.
No vens amb mi?
He d'anar a veure on du el túnel.
-No saps què t'hi pots trobar. -Per això hi he d'anar.
EREGION Regne dels ferrers elfs
El martell de Fèanor.
L'eina que forjà els Silmarils.
Les joies que contenen la llum de Vàlinor.
És estrany, oi?
Com un sol objecte pot ser responsable de crear tanta bellesa…
i tant dolor.
La veritable creació requereix sacrifici.
Diuen que Mórgoth trobà els Silmarils tan bells
que quan els robà, durant setmanes,
tingué la mirada perduda en les seves profunditats.
No fou fins que una llàgrima li caigué sobre les joies
i contemplà la maldat del seu reflex
que es trencà l'ensomni.
A partir de llavors,
ja no en tornà a admirar la llum.
L'obra de Fèanor gairebé captivà el cor del Gran Enemic.
Què he aconseguit, jo, amb la meva?
Heu captivat el meu cor, missenyor.
El meu i el de molts elfs.
Però aspiro a fer molt més que no pas això.
Fa una edat, portàrem la guerra a aquestes costes.
Jo vull omplir-les de bellesa,
deixar enrere l'orfebreria menor i dissenyar quelcom realment poderós.
Què us agradaria crear?
El què no és sinó un espurneig a l'horitzó llunyà.
Has vingut a Eregion per ajudar-me a trobar el com.
Una torre?
Una que contingui la farga més poderosa mai construïda,
capaç de generar una flama ardent com llengua de drac
i pura com els estels.
Amb el que hi crearíem podríem transformar la Terra Mitjana.
I quin és l'obstacle?
Aquesta primavera ha d'estar acabada.
Missenyor, això requeriria…
Més obrers dels que mai s'han reunit.
Sí. El Rei Suprem no me'ls pot proporcionar,
i per això t'ha enviat a tu.
Heu pensat a cercar aliats més enllà dels límits de la nostra raça?
Molt més enllà?
EREGION Reialme dels elfs ferrers
KHAZAD-DÛM Reialme dels nans
Una aliança amb els nans seria l'èxit diplomàtic de l'edat.
El seu príncep, en Durin, és un vell amic meu.
És gairebé com un germà.
Tinc entès que els nans han ampliat molt les seves sales darrerament.
Esculpeixen la roca
amb el respecte d'aquell que té cura dels seus pares ancians.
Fa molt que volia veure com treballen.
Desconeixia que els admiréssiu.
Admiro qui percep els misteris de les coses,
qui endevina, a partir de la senzillesa del que és,
la bellesa del que podria ser.
Creus que el teu amic em permetrà accedir als seus tallers?
Coneixent en Durin, no només us ho permetrà.
Ens rebrà amb els braços oberts,
retrons de corns de mufló,
taules plenes de porc adobat,
i cervesa de malta com per desbordar l'Anduin.
Què voleu?
Soc l'Élrond, de Lindon,
i m'acompanya Celebrímbor, senyor d'Erègion.
Sol·licitem audiència amb el príncep.
No.
Disculpa'm.
Informa el senyor Durin que el seu amic Elrond…
Ja t'hem comunicat la seva decisió, elf.
Corns de mufló?
Molt bé, doncs, amic.
Invoco el ritu de Sigin-tarâg.
Quin és el ritu de…?
Ens reunirem a Eregion.
-Segur que saps el que fas? -Confieu en mi, senyor Celebrímbor.
Sou mestre en el vostre ofici, amic.
Concediu-me uns dies per treballar en el meu.
Elmend é a...
-Khazad! -Dûm!
El meu cor celebra veure't, amic.
L'elf Élrond ha invocat el ritu de Sigin-tarâg,
la prova de resistència dels nans,
creada pel mateix Aulë.
Un cop alcem els martells,
trencarem les pedres grosses fins que un dels dos no pugui més.
Si l'elf perd,
serà desterrat de les terres dels nans.
Per sempre més!
Ho ha entès, l'elf?
L'elf ho ha entès.
En el cas improbable que l'elf guanyés…
se li concediria un sol favor. Però si perd…
Desterrat. Sí, ho he entès.
Comencem!
Durin!
Et toca, elf.
Hola?
Espera! Espera, soc jo!
Soc jo! Para!
Espera!
Et vaig ajudar ahir a la nit. Et recordes de mi, oi?
Oi que sí?
D'acord.
Et proposo una cosa.
Jo no et faré mal.
I tu a mi tampoc. Fet?
Bé, per algun lloc es comença, no?
Primer, el més important. Com diu el pare:
"Un peupilós groller arribarà tan lluny com una roda quadrada." O sigui que…
Jo soc la Nori.
Jo…
No, jo soc la Nori.
Tu com et dius? Tu.
No te'n recordes, oi?
Vas caure de molt amunt.
Tothom tindria el cap fet un garbuix.
Jo vaig caure d'un arbre.
No em sortia dir "maduixa", deia "ma truja".
T'ho imagines? "Ma truja"?.
És menjar.
Al lloc d'on tu vens mengeu, oi?
És clar que mengen, Nori. Quina pregunta.
No, així no es…
Largo!
Deixa'l, Malva. I si ajudessis?
Jo ajudo dient-li que ajudi.
Deixa de fer el dropo i dona'ns un cop de peu.
Crec que a la Nori li venia de gust ajudar.
Nori?
D'on ets, per cert?
De quin lloc ets? On són els altres?
Els altres com tu.
N'hi ha d'altres?
I ara, amunt.
Vinga, ganàpia.
Poseu-hi el coll, nois!
Què és?
Mana...
És una espècie de mapa?
Vinga, nois!
Hi ha espai.
Mana...
úrë.
Mana...
úrë.
Només veig un munt de punts i línies.
No ho entenc.
Mana!
Intento ajudar-te, però…
Úrë!
Només soc una peupilosa!
Nori!
Amiga!
Amiga. És una amiga.
Nori.
És pel teu pare.
Blau com un nabiu.
Nori, estic bé.
He relliscat. És una torcedura de res.
No t'has de preocupar per…
-Mare… -No pateixis.
Jo no era aquí.
Ara ja hi ets, em sents?
Va, ves a buscar aigua freda i una mica de sal.
És gaire greu? Podrà migrar?
Bé…
Ja l'has vist.
Aquesta cama no aguantaria ni una fulla.
-Un carretó, menys. -Estigues per les teves coses.
Aquí!
Vine, acosta't.
-Què et penses que fas? -No penso deixar-la a la deriva.
Compartiràs la teva ració amb ella, oi?
Les marees del destí flueixen.
Si ningú més ho fa.
La teva pot ser que pugi, o que baixi.
No la deixis pujar i durem la seva mort a la consciència.
No et vas queixar tant quan era Doble qui es moria.
La crueltat no ens alliberarà.
Que no pugi.
Ajudeu-la.
No.
Primer respon-me.
Què hi fas, aquí?
Em vaig separar del meu vaixell.
Us van atacar?
Llavors no l'has vist?
El què?
El drac.
Vam salpar fa dues setmanes de…
-Cal que l'hi expliquis tot? -Per què no?
Et sembla perillosa?
Les aparences enganyen.
Una elfa.
Traieu-me la mà de sobre, senyor.
Mentidera.
-Estem salvats. Mireu! -De pressa!
Mireu! Aquí!
Socors!
Ajuda'm a fer una torxa, corre!
Espereu! Primer vegem les veles.
Podrien ser corsaris. Voleu que us escorxin vius?
No és cap vaixell corsari.
És el nostre vaixell.
El drac!
Quiets.
L'elfa l'ha atret.
Que ve!
Socors!
Com et dius?
Galàdriel.
Jo em dic Halbrand.
Cap on ens dirigim?
Sí!
Un gos pot bordar-li a la lluna.
Però no la pot atènyer.
Pren comiat.
Vostra Altesa podria escortar-me fins a la sortida?
Amb molt de gust.
Fascinant. No hauria somiat trobar-me la ciutat tan canviada.
Després de 20 anys, és normal.
Només 20 anys?
M'has d'explicar el teu secret.
Els secrets no es revelen.
Durin, t'he ofès?
No tinc prou temps per respondre.
Si em vols fer fora sense explicacions, hi tens dret.
Ja ho pots ben dir.
Però abans de malbaratar una oportunitat
única en la vida d'un príncep nan,
si més no, podries escoltar la proposta.
Ho sabia.
Per això has vingut: vols alguna cosa.
He vingut a visitar el meu enyorat amic.
Enyorat? Et vas perdre el meu casament.
El naixement dels meus fills. Dels dos!
No pots aparèixer aquí i esperar que et rebi amb els braços oberts.
No pots reclamar allò que has rebutjat.
Rebutjat? Durin, jo…
Potser 20 anys són un sospir per a un elf,
però per a mi han estat tota una vida.
I te l'has perduda.
¿Què hi tens a dir…
"amic"?
Enhorabona.
Per la teva dona i els teus fills.
Espero que arribis a perdonar-me.
I també m'agradaria demanar disculpes a la teva família.
Li demanes perdó a la Disa i marxes.
Res d'estrènyer llaços.
Res de rememorar el passat. I, sobretot, res de quedar-te a sopar.
Entesos.
Per les barbes d'Aulë! No!
Aquest no deu ser l'Élrond, oi?
Em fa l'efecte que sí, bella dama.
En Durin no em va dir que venies.
Perquè no ho sabia.
He estat descurós per no visitar-vos abans.
Un descuit pel qual demano humilment que em perdoneu.
-Et quedes a sopar. -Se'n va.
-Es queda. -Se'n va!
Es queda.
Ei! Us he dit mil cops que no em toqueu els caps!
I jo us he dit que us quedeu al llit, petits monstres.
Vinga!
Gerda! Gamli! Vinga, afanyeu-vos.
Posa't còmode, si us plau.
Però tampoc massa.
Gamli, si us plau!
Us enviaré a les mines de sal!
Amb trols de les cavernes i aranyes d'estalagmites!
Com us vàreu conèixer, vosaltres dos?
Doncs jo estava ressonant una cambra acabada d'obrir,
convençuda que hi havia un jaciment d'argent notable…
"Ressonant"? No conec el terme.
Consisteix a cantar a la pedra.
Una muntanya és com una persona.
Té una història llarga i canviant formada per infinitat de petites parts:
terra i minerals, aire i aigua…
Si els cantes com cal, cadascuna d'elles et reflecteix la cançó d'una manera.
T'expliquen la seva història, revelen el que hi ha ocult,
t'indiquen on fer una mina, un túnel…
I on és preferible deixar la roca intacta.
És una tradició preciosa.
En fi, estàvem preparant les eines i el meu equip va emmudir de cop.
Llavors vaig veure el nostre príncep.
Venia a controlar-nos.
Una tasca poc digna per Sa Altesa.
Vaig pensar que era curiositat.
Fins que es va presentar a la següent inspecció.
I a la següent i a la següent.
Sempre ha estat un bon rondaire.
Va estar setmanes fins que es va atrevir a cortejar-me.
Dues setmanes, a tot estirar.
-Més aviat cinc. -Mentida.
És mentida.
Ara es fa la melindrosa,
però bé que li brillaven els ullets quan ens vam conèixer.
Se us veu feliços junts.
Hauries d'haver vingut al casament.
Prou.
Ja tens el teu amic aquí.
No ens en podem alegrar?
No ha vingut a veure'ns.
L'envia el seu rei a endur-se el que és nostre.
Ben al contrari: he vingut per iniciativa pròpia.
I només he demanat la teva atenció.
Ja, per aquí es comença.
I ben aviat ens quedarem amb un pam de nas de nan.
-Només mireu pels elfs. -Algun cop ha estat així?
-No ho sé! Què trobes? -Per les barbes d'Aulë!
Podeu fer les paus d'una vegada?
Veig que plantares el plançó.
El va plantar. I el va regar.
En té cura com dels seus fills.
Quina mena d'arbre és?
És un plançó del Gran Arbre de Lindon,
símbol de la força i vitalitat del nostre poble.
El van titllar de beneit
per creure que creixeria en aquesta foscor.
On hi ha amor, no s'imposa la foscor.
Com podria no créixer en una llar com la vostra?
No te'n deus anar, ja, oi?
Percebo que m'he quedat més del compte.
Gràcies, Disa, per la teva hospitalitat.
Durin.
Seu, carai.
-No voldria ser una molèstia. -Que seguis.
N'estàs segur?
No. I encara estic enfadat. Explica'm la proposta del teu rei,
així decidiré si la presento al meu pare
o la llenço a una fossa d'escòria.
No cal mantenir les distàncies.
Només em pregunto quina classe d'home
deixaria morir tan fàcilment els seus companys.
Aquell que sap com sobreviure.
Per què ser part d'un objectiu més gran?
Continues sent un objectiu.
Dubto que estiguem segurs fins a arribar a terra ferma.
Trobar seguretat no serà tan fàcil.
Si més no per tu.
Et vas "separar" del teu vaixell?
De debò?
-Ets una desertora. -En tinc l'aspecte?
Tens l'aspecte d'algú a qui res no li passa per accident.
I això vol dir que fugies.
No sé si fugies cap a alguna cosa o d'alguna cosa.
El deure m'exigia tornar a la Terra Mitjana.
I això és tot el que et cal saber.
-Afers èlfics importants, és clar. -Què t'hem fet els elfs, a tu?
Tenim la culpa que hagis acabat aquí?
Els elfs no em van foragitar de la meva terra.
Van ser els orcs.
La teva terra. On era?
Tant se val.
Són tot cendres.
Reconec el dolor que t'afligeix.
Ploro per tu.
Pels qui has perdut.
Això del coll,
és la marca del vostre rei?
El meu poble no té rei.
-Si fos el cas, on trobaria aquest regne? -Amb quin fi?
I si et digués que el podem recuperar?
Diria que et falta un exèrcit.
Per què evites la pregunta?
Per què ets a alta mar?
En lloc de retirar-me, he decidit cercar
l'enemic responsable del teu patiment.
Mira, elf. Ni el vas provocar tu ni el pots reparar.
Per molta força de voluntat que tinguis. O per molt orgull.
Deixa-ho estar.
He perseguit aquest enemic des d'abans que la primera albada sagnés al cel.
Trigaria més del que et queda de vida
sols a enumerar els noms d'aquells que m'han arrabassat.
Així que deixar-ho estar no és una opció.
Per fi, una mica de sinceritat.
Si vols venjar-te matant orcs, és cosa teva.
No ho disfressis d'heroisme.
Penses dir-me on és l'enemic o no?
A les Terres del Sud.
Necessito saber el nombre d'enemics,
sota quin estendard marxaven
i després m'hauràs de portar al darrer lloc on foren vistos.
Jo tinc altres plans, elf.
Prepara't.
-Compte! -No tan ràpid, reina.
Com que no hi havia cap cos?
El poble sencer era buit.
Com si el sòl s'hagués empassat la gent de Hordern com mosques.
Aquell sòl sempre ha estat molt traïdor.
I el llac Dit-tort no para d'emanar vapors.
Vaig veure un túnel.
Profund i fet amb cura.
No sé ben bé per qui, però apuntava cap a nosaltres.
Si ens quedem aquí, correm perill.
Cal fer córrer la veu.
No! No vull sentir més xafarderies, Bronwyn.
He vist allaus menys perilloses que una llengua desfermada.
Si no ho pots demostrar, no hi ha res a anunciar.
Waldreg, estem sols.
Ostirith és buida. Han abandonat la talaia.
Ja ho sé, i no demanaré als elfs
que tornin per un trist esvoranc.
És un alleujament que hagin marxat. Bé, per la majoria de nosaltres.
Maleïts ratolins.
Dimoni de ratolins!
Theo?
Theo, què tens? Què ha passat?
Demana ajuda. Ves.
Corre, Theo!
Eh!
Prou!
Si algú dels que sou aquí vol sobreviure,
a l'alba partirem cap a la talaia dels elfs.
Hem de fermar el rai! S'està desmuntant!
El vent és massa fort.
Agafa els caps!
Vinga, dona'm la mà!
Lliga't a mi!
Vinga, dona'm la mà!
Hola. Soc jo. Soc la Nori.
Només ens queden uns dies abans de migrar i tot va...
una mica de gairell.
Volia ajudar-te.
Creia que podria. Em sap greu.
És un fanal. Fem servir cuques de llum.
Què els hi diu?
No parlo cucadellumí.
Són estels.
Una espècie de constel·lació.
Molt bé. Són estels. I això què significa?
Així és com l'ajudarem.
Ens necessita per trobar aquests estels.
És això, oi que sí?
Oi que sí?
No he vist mai aquests estels.
Però se m'acut on podríem trobar-los.
Nori?
N'estic segur. Ell no ho sap.
Potser no.
O potser sí.
Sempre has tingut marès al granit
pel que fa als elfs.
No et sembla molta coincidència
que un elf se'ns presenti a la porta precisament ara?
Conec l'Élrond des de fa mig segle, pare.
Si m'amagués alguna cosa, ho notaria.
Potser ell ha notat que eres tu, qui amagava alguna cosa.
Crec que els sobrevalores.
Som nosaltres els que tenim el martell pel mànec.
Sí. De moment.
L'Élrond és un amic. Hi confio.
No hi ha confiança entre el martell i la roca.
És qüestió de temps que un acabi trencant l'altre.
Theo!
Estàs preparat?
Sí, mare. Estic preparat.
Subtítols: Guillermo Parra
Supervisor Creatiu: Roger Peña