Můj bratr dal svůj život za dopadení Saurona.
Jeho úkol je nyní můj.
Velitelko Galadriel.
Šli jsme s tebou až na kraj světa.
Poslední skřet byl spatřen před mnoha lety.
Existence tohoto znamení dokazuje, že Sauron unikl.
Otázka je kde.
Zlo je pryč.
Tak proč nezmizelo odsud?
Těmto hrdinům umožníme přeplout moře na místo věčného spočinutí.
Bojovala jsi dost dlouho, Galadriel.
Slož svůj meč.
A čím mám být bez něho?
Jsi seznámen s dílem pána Celebrimbora?
Největšího z elfských kovářů? Ovšem.
Co tady dělá jeden z nich?
Má nějakou nemoc.
-Kde se pásla? -Před pár dny se zatoulala na východ.
Jak daleko na východ?
Hordern...
Copak tě nikdy nezajímalo, co je tam venku?
Na co tady nenarazíme.
Nikdo nesejde z cesty a nikdo nejde sám.
Nebe se zlobí.
PÁN PRSTENŮ: PRSTENY MOCI
-Nori! -Makulko!
Máš o kolečko míň? Běž odtamtud!
Neměla bys lidi takhle přepadat.
Nesmíš tady být.
Nepálí to.
Fajn. Tak to nepálí.
To nic nemění na tom, že je tam obr.
Má ten výraz. Nech toho, Nori...
Nori!
Nori, přestaň!
Nori, ne! Je mrtvý! Pojď!
Ne! Prosím!
Ne!
Co...
Tvoje máma tě zabije.
Neřekneš jí to. Ani já. Pospěš si.
Nemůžeme ho tady nechat, dostanou ho vlci.
-No a? -Takové přece nejsme.
Ty taková nejsi.
Sama ho neutáhnu. Pomůžeš mi, nebo ne?
-Ne. -Makulko!
Jak máme unést obra?
Nejspíš spadla hvězda.
Velká.
Kolik znamení ještě potřebuješ?
Podle mě bysme měli hned odejít.
A co slavnost?
Nedělejme nic unáhleného.
V táboře jsme nejspíš ve větším bezpečí než venku.
Ale dávejte pozor.
-Ibiška má pravdu. -Ano.
Nevěstí to nic dobrého.
Teď běžte. Marš.
-No jo... -Rychle. Běž.
Podívej. Je obrovský.
-Musí být... -Troll není!
Fajn, ty chytrá. Tak co je?
Třeba je z velkých lidí.
Člověk?
To ne. Byl by z něj mastnej flek.
Tak elf?
Nemá ty uši. A není pohledný.
A elfové nepadají z nebe.
To nikdo. Pokud vím.
On ano.
-Taháš vůbec? -No jasně!
Tak tahej víc!
Je to hloupost. Do vozíku se nikdy nevejde.
Je to jen na jednu noc.
Ráno mu zabalíme jídlo a pošleme ho pryč.
-Kudy? -To vyřešíme zítra.
-Tohle není nějaké dobrodružství. -Co tím chceš říct?
-Nevyhledala jsem to. -Ale ani od toho neutíkáš.
-Protože nemůžu. -Nechceš.
Ten cizinec není člověk, elf,
ani mládě orla se zlomeným křídlem.
-To bylo jen jednou. -Je něco jiného.
Možná je nebezpečný.
Mluvíš přesně jako Ibiška a sestry.
Nejde jen o ně.
Když se někdo dozví, že jsme pomohly cizinci,
cokoli špatného, co se v příštích třech obdobích stane,
bude naše chyba.
Když bude moc dlouho mlha nebo se zasekne kolo ve výmolu.
-U všech koz! -Rychle, než nabourá!
Najednou ti na něm záleží.
Na něm ne! To kolečko není moje!
Proč to děláš, Nori?
Cítím, že je to moje zodpovědnost.
-To cítíš u všech. -Ne.
Tohle je jiné.
Mohl přistát kdekoli, ale přistál tady.
Vím, že to zní zvláštně, ale nějak vím, že je důležitý.
Jako by byl důvod, proč se to stalo.
Jako bych ho měla najít zrovna já.
Nemůžu to nechat být, dokud nebude v bezpečí.
Ty ano?
Fajn. Nikomu to neřeknu.
Děkuji.
Co vůbec obři jedí?
Doufám, že ne Chluponohy.
Jen ty, co neumí udržet tajemství.
Země je plná trhlin. Jako po zemětřesení.
Žádná těla.
Žádní zranění.
Možná utekli.
Možná.
Tohle byl Ciaranův domov.
A... Hanin. Jeho ženy.
Nebylo to žádné zemětřesení. Tenhle tunel někdo vykopal.
Něco.
Nebyli to lidé.
Běž varovat své lidi.
Nepůjdeš se mnou?
Musím jít dál.
-Nevíš, co tam dole je. -Právě proto tam musím jít.
EREGION ŘÍŠE ELFSKÝCH KOVÁŘŮ
Fëanorovo kladivo.
Nástroj, který vykoval silmarily.
Klenoty, které uchovávají samotné světlo Valinoru.
Zvláštní, že?
Jak může být jedna věc stvořit takovou krásu...
A takovou bolest.
Skutečné tvoření vyžaduje oběť.
Říká se, že silmarily připadaly Morgothovi tak krásné,
že celé týdny poté, co je ukradl,
nemohl přestat zírat do jejich hlubin.
Teprve poté, co jedna z jeho slz dopadla na drahokam
a spatřil ve vlastním odrazu zlo,
konečně prozřel ze svého snění.
Od té chvíle...
Se na jejich světlo nepodíval.
Fëanorovo dílo málem obměkčilo srdce samotného Velkého nepřítele.
Čeho kdy dosáhlo to mé?
Mé srdce obrátilo, můj pane.
A mnoha dalších elfů.
Ale snažím se o víc.
Před věkem náš druh přinesl k těmto břehům válku.
Já je chci zaplavit krásou.
Povznést se nad výtvory šperkařského řemesla a vynalézt něco skutečně mocného.
Co přesně chcete vyrobit?
„Co“ je jen záblesk na vzdáleném horizontu.
Tebe jsem povolal do Eregionu, abys mi pomohl dosáhnout toho „jak“.
Věž?
Takovou, která pojme nejmocnější kovárnu všech dob.
Schopnou zrodit plamen horký jako dračí jazyk
a čistý jako světlo hvězd.
Díky ní budeme moci vytvořit věci, které změní Středozem.
A v čem je problém?
Potřebuji ji dokončit do jara.
Můj pane, to by vyžadovalo...
Pracovní sílu, jakou ještě nikdo neshromáždil.
Ano. Velekrál mi ji nemůže poskytnout.
Tak mi poslal tebe.
Uvažoval jste o uzavření partnerství mimo meze naší rasy?
Jak daleko?
EREGION ŘÍŠE ELFSKÝCH KOVÁŘŮ
KHAZAD-DÛM KRAJ TRPASLÍKŮ
Spojenectví s trpaslíky by byl diplomatický úspěch celého věku.
Jejich princ Durin je můj drahý a dlouholetý přítel.
Je jako můj bratr.
Slyšel jsem, že trpaslíci v poslední době značně rozšířili své síně.
Tesají skálu
s úctou těch, kdo se starají o staré rodiče.
Dlouho si přeji pozorovat je při práci.
Netušil jsem, že je tak obdivujete.
Obdivuji všechny, kdo umí nahlédnout do tajů věcí,
kdo v prostotě toho, co je, vytuší
krásu toho, co by mohlo být...
Dovolí mi tvůj přítel nahlédnout do jejich dílen?
Jak znám Durina, udělá mnohem víc.
Přivítá nás s otevřenou náručí,
s fanfárami,
se stoly plnými vepřového
a s dostatkem piva, že by naplnilo Anduinu.
Co chcete?
Zde je Elrond z Lindonu
doprovázen Celebrimborem, pánem z Eregionu.
Žádáme o audienci u prince Durina.
Ne.
Omlouvám se.
Informuj pána Durina, že je tu jeho přítel Elrond...
Jeho úsudek už byl vynesen, elfe.
Fanfáry?
Dobře tedy, příteli.
Odvolávám se na obřad Sigin-tarâg.
Co je obřad...
Vrátím se za vámi do Eregionu.
-Určitě víš, co děláš? -Věřte mi, pane.
Jste mistrem svého řemesla.
Dejte mi pár dní na to mé.
Elmend é a...
-Khazad! -Dûm!
Mé srdce plesá, že tě opět vidím...
Elf Elrond vyvolal obřad Sigin-tarâg.
Trpasličí test vytrvalosti
vytvořený samotným Aulëm.
Jakmile zvedneme svá kladiva,
budeme rozbíjet kameny do úplného vyčerpání.
Pokud elf prohraje,
bude vypovězen ze všech zemí trpaslíků.
Navždy!
Rozumí elf?
Rozumí.
V nepravděpodobném případě, že elf vyhraje...
Udělíme mu jedinou laskavost. Ale když prohraje...
Vypovězen. Ano. Chápu.
Začněme.
Durin!
Do toho, elfe.
Haló?
Počkej! To jsem já!
To jsem já! Přestaň!
Počkej!
Včera jsem ti pomohla. Pamatuješ si mě, ne?
Ne?
Dobře.
Co tohle...
Neublížím ti.
A ty neublížíš mně. Platí?
Pro začátek to stačí, viď?
Ale popořadě. Otec vždycky říká:
„Chluponoh bez slušného vychování se nedostane dál než hranaté kolo.“ Tak...
Já jsem Nori.
Jsem Nori.
Já...
Ne, já jsem Nori.
Co tvoje jméno? Ty?
Nepamatuješ si ho, viď?
Spadl jsi z velké dálky.
To jednomu pomotá hlavu.
Já jednou spadla ze stromu.
Celý týden jsem říkala jahodám „prasody“.
Věřil bys tomu? Prasody?
To je jídlo.
Tam, odkud jsi, se jí, ne?
Samozřejmě, Nori, taková hloupá otázka.
Ne... Tak se to...
Largo!
Nech ho, Ibiško. Proč nepomáháš?
Pomáhám tím, že mu říkám, ať pomůže.
Neplácej a pomoz. Každá noha dobrá.
Myslím, že se Nori těšila, že pomůže.
Nori?
Odkud vlastně jsi?
Kam patříš? Kde jsou všichni ostatní?
Víš, tvého druhu. Jako ty.
Existuje někdo další?
A jde nahoru...
No tak, chlapáku.
Opřete se do toho, chlapci!
Co to je?
Mana...
Je to nějaká mapa?
No tak, hoši!
Je tam místo.
Mana...
Úrë...
Mana...
Úrë...
Je to jen změť teček a smyček.
Nerozumím tomu.
Mana!
Snažím se ti pomoct, ale...
Úrë!
Jsem jen Chluponožka!
Nori!
Kamarádka!
Kamarádka. Jen kamarádka.
Nori.
Jde o tvého otce.
Jako borůvka.
Nori, jsem v pořádku.
Uklouzl jsem na mokré trávě. Je to jen vymknuté.
Není se čeho bát...
-Mami... -To nic.
Měla jsem tu být.
Jsi tady teď.
Přines mi studenou vodu a sůl.
Jak je to vážné? Může migrovat?
No...
Viděl jsi ho.
Ta noha by neunesla ani list.
-Rozhodně neutáhne vůz. -Starej se o sebe, Ibiško.
Tady!
Poplav. Pojď blíž.
-Co si myslíš, že děláš? -Nenechám ji utopit.
Budeš se s ní dělit o příděl?
Vlny osudu jsou proměnlivé.
Když nebude zbytí.
Mohou tě vynést, nebo potopit.
Odmítni ji vzít na palubu, a její smrt ulpí na našich rukou.
Dobleova smrt ti takové problémy nedělala.
Krutostí se nevykoupíme.
Nepouštěj ji sem.
Vytáhni ji.
Ne.
Nejdřív odpovědi.
Co tady děláš?
Oddělila jsem se od své lodi.
Byli jste napadeni?
Takže jsi to neviděla?
Co jsem měla vidět?
Červa.
Před dvěma týdny jsme vypluli...
-Musíme jí o nás říkat všechno? -Proč ne?
Přijde ti nebezpečná?
Zdání klame.
Elfka.
Sejměte ze mě tu ruku, pane.
Ty lhářko.
-Jsme zachráněni. Podívejte! -Rychle!
Tady jsme!
Pomozte nám!
Pomoz mi vyrobit pochodeň. Rychle!
Počkejte! Dokud neuvidíme plachty.
Hemží se to tu korzáry. Chcete být zaživa staženi z kůže?
To není korzárská loď.
To je naše loď.
Červ!
Nehýbejte se.
Ta elfka ho dovedla přímo k nám.
Blíží se!
Pomoc!
Jak ti říkají?
Galadriel.
Já jsem Halbrand.
Kam máš namířeno?
Jo!
Pes může štěkat na Měsíc.
Ale dolů ho nestáhne.
Odejdi.
Doprovodí mě jeho lordstvo k východu?
S radostí.
Pozoruhodné. Nečekal bych, že se tvoje město tak moc změní.
Za 20 let se toho stihne hodně.
Je to jen 20 let?
Musíš mi prozradit vaše tajemství.
Ta patří jen nám.
Urazil jsem tě nějak?
Na odpověď by ten výtah musel být delší.
Jestli mě chceš vyhodit bez vysvětlení, je to tvoje věc.
Na to klidně vsaď svou nóbl košili.
Ale než zahodíš nejlepší příležitost,
jakou princ trpaslíků kdy měl,
měl by sis aspoň poslechnout můj návrh.
A je to tady.
Skutečný účel tvé návštěvy. Něco potřebuješ.
Přijel jsem za přítelem, který mi chyběl.
Chyběl? Tys chyběl na mé svatbě.
U narození mých dětí. Mám dvě!
Nemůžeš nakráčet do mé hory a čekat vřelé přivítání.
Nemůžeš vyžadovat, cos zahodil.
Zahodil? Durine, já...
Pro elfa je možná 20 let jen mrknutí oka.
Ale já za tu dobu prožil celý život.
Život, který jsi promeškal.
Co na to řekneš...
„Příteli?“
Blahopřeji.
K tvé ženě a dětem.
Doufám, že mi jednou odpustíš.
A rád bych se omluvil i tvé rodině.
Omluvíš se Dise a půjdeš.
Žádné bratříčkování.
Žádné vzpomínání na minulost. A rozhodně nezůstaneš na večeři.
Rozumím.
U Aulëových vousů! Ne!
Tohle nemůže být Elrond, že?
Obávám se, že ano, krásná paní.
Durin neříkal, že přijdeš.
Durin to nevěděl.
Měl jsem vás navštívit dřív.
Chyba, za kterou se jdu pokorně omluvit.
-Zůstaneš na večeři. -Odchází.
-Zůstane. -Odejde!
Zůstane.
Hej! Říkal jsem vám, ať mi nesaháte na hlavy!
A já vám říkala, ať mažete na kutě.
No tak!
Gerdo! Gamli! No tak, pospěšte si.
Udělej si pohodlí.
Ale ne moc velké.
Gamli, prosím!
Oba vás pošlu do solných dolů.
Hemží se to tam jeskynními obry a pavouky!
Jak jste se seznámili?
Rezonovala jsem čerstvě otevřenou komoru
a byla jsem si jistá, že jsme narazili na stříbrnou žílu...
„Rezonovala?“ O tom jsem neslyšel.
To je, když zpíváme kameni.
Hora je totiž jako živá osoba.
Je to dlouhý a neustále se měnící příběh složený z nespočtu malých částí.
Země a ruda, vzduch a voda.
Když jim správně zazpíváš, každá z částí tvou píseň odrazí zpět,
řekne ti svůj příběh a ukáže ti, co může být skryto,
kde těžit, kde kopat tunel a...
A kde nechat horu nedotčenou.
Je to krásná tradice.
Každopádně vybalujeme nářadí, a můj tým najednou ztichne.
Pak uvidím našeho prince.
Přišel nás zkontrolovat.
Snížil se hluboko pod své povinnosti.
Nejdřív jsem si myslela, že je zvědavý.
Pak se ale objevil na našem dalším stanovišti.
A pak na dalším a dalším.
Vždycky byl skvělý špeh.
Trvalo týdny, než se odhodlal začít se mi dvořit.
Maximálně dva.
-Spíš pět. -Lžeš.
Lže.
Dělá ze sebe svatouška,
ale byla ze mě paf od chvíle, kdy jsme se setkali.
Velmi šťastný pár.
Měls přijít na svatbu.
Dost už.
Tvůj přítel je tady teď.
Nemůžeme z toho mít radost?
Není tu kvůli nám.
Jeho král ho sem poslal, aby nám vzal, co je naše.
Naopak, přijít do Khazad-dûm byl můj nápad.
A žádám jen o to, abys mě vyslechl.
Tím to začíná.
A nakonec si vyprášíme kožich.
-Elfové pro elfy, ne? -Copak to tak mezi námi někdy bylo?
-Nevím. Bylo? -U Aulëových vousů.
Nemůžete to nějak napravit?
Vidím, že jsi zasadil ten stromek.
Zasadil a zaléval.
Stará se o něj jako o třetí dítě.
Co přesně je to za strom?
Sazenice našeho Velkého stromu v Lindonu.
Symbol vitality a síly našeho lidu.
Někteří ho nazývali bláznem,
že věřil, že bude v takové tmě růst.
Kde je láska, není nikdy zcela tma.
Jak by mohl nerůst v domově, jako je ten váš?
Už odcházíš?
Obtěžoval jsem dost dlouho.
Děkuji za tvou pohostinnost, Diso.
Durine.
Do háje, sedni si.
-Prosím. Nechci obtěžovat. -Řekl jsem sednout.
Jsi si jistý?
Ne. A pořád se zlobím. Pověz mi o návrhu vašeho krále,
ať můžu rozhodnout, jestli ho předložit otci,
nebo ho hodit do nejbližší struskové jámy.
Nemusíš si držet odstup.
Jen si říkám, jaký muž
by nechal své společníky napospas smrti.
Takový, co ví jak přežít.
Proč být součástí většího cíle?
Pořád jsi cíl.
Pochybuji, že budeme v bezpečí, dokud nedorazíme na pevninu.
Najít bezpečí asi nebude tak snadné.
Rozhodně ne pro tebe.
„Oddělená“ od lodi.
Vážně?
-Jsi dezertérka. -Vypadám snad na to?
Nevypadáš jako někdo, komu se dějí věci náhodně.
Což znamená, že jsi utíkala.
Jestli od něčeho nebo k něčemu, to ještě rozhodnu.
Povinnost mě zavolala zpátky do Středozemě.
Víc vědět nepotřebuješ.
-Důležitá elfská záležitost, že? -Co ti elfové udělali?
Viníš nás z toho, že jsme tu zůstali trčet?
Nebyli to elfové, kdo mě vyhnal z mé vlasti.
Byli to skřeti.
Kde je ten tvůj domov?
Proč na tom záleží?
Je spálený na popel.
Vím něco o bolesti, kterou nosíš.
Truchlím za tebe.
Za ty, které jsi ztratil.
Kolem krku.
To bylo znamení krále tvého lidu?
Můj lid nemá krále.
-Kdyby měl, kde by bylo jeho království? -Proč?
Co kdybych ti řekla, že bychom ho mohli získat zpět?
Chybí ti armáda.
Proč se vyhýbáš mé otázce?
Proč jsi uvízla na moři?
Než odpočívat ve slávě, zvolila jsem možnost
vyhledat nepřítele zodpovědného za tvé utrpení.
Podívej, elfko. Nezpůsobila jsi mé utrpení a nemůžeš ho napravit.
Bez ohledu na to, jak silná je tvoje vůle. Nebo tvá pýcha.
Tak to nech být.
Tohoto protivníka pronásleduji od doby před prvním východem slunce.
Ani za dobu tvého celého života
bych nevypočítala jména těch, o které mě připravili.
Nemůžu to nechat být.
Konečně trocha upřímnosti.
Jestli chceš zabíjet skřety a srovnat skóre, je tvoje věc.
Ale nepředstírej, že je to hrdinství.
Řekneš mi, kde nepřítel je, nebo ne?
V Jižních krajích.
Potřebuji vědět, kolik jich bylo,
pod čím praporem pochodovali,
a pak mě vezmeš na poslední známé místo jejich výskytu.
Mám své vlastní plány, elfko.
Připrav se.
-Pozor! -Opatrně.
Jak to myslíš, „žádná těla“?
Celá vesnice byla prázdná.
Bylo to, jako by se lidi z Hordernu propadli do země.
Zem je tu nestálá. Vždycky byla.
A z jezera pořád stoupá pára.
Viděla jsem tunel.
Vykopaný do hloubky a pečlivě.
Nevím, co ho vykopalo, ale směřuje to sem.
Říkám ti, že tu zůstáváme na vlastní nebezpečí.
Musíme to rozhlásit.
Ne! Nebudeš tu šířit zvěsti, Bronwyn.
Prostořekost je nebezpečnější než sesuvy půdy
a bez důkazu to nic jiného není.
Waldregu, jsme tu sami.
Ostirith je prázdný. Strážní věž opuštěná.
Já vím, a nebudu elfy zvát zpátky
kvůli nějaké díře v zemi.
Ulevilo se nám, že jsou pryč. Tedy většině z nás.
Zatracený myši.
Blbý myši!
Theo?
Theo, co je? Co se stalo?
Běž pro pomoc.
Utíkej! Theo, běž!
Hej!
Stůj!
Jestli chce někdo z vás žít,
za úsvitu vyrazíme k elfské věži.
Musíme loď přivázat! Rozpadá se!
Vítr je moc silný.
Popadni lana!
No tak! Podej mi ruku!
Přivaž se ke mně!
No tak! Podej mi ruku!
Haló? To jsem já. Nori.
Víš, do příští migrace je jen pár dní a všechno je pryč...
Vymklo se to.
Chtěla jsem ti pomoct.
Myslela jsem, že to dokážu, ale je mi líto.
To je lucerna. Používáme světlušky.
Co jim říká?
Nemluvím světluškovsky.
Jsou to hvězdy.
Nějaké souhvězdí.
Jsou to hvězdy? Co to znamená?
Takhle mu pomůžeme.
Chce, abychom mu pomohly najít ty hvězdy.
Je to tak, že?
Že ano?
Takové hvězdy jsem nikdy neviděla.
Ale asi vím, kde je najít.
Nori?
Jsem si tím jistý. On to neví.
Možná.
A možná taky ne.
Vždycky jsi měl slabost
pro elfy.
Myslíš si, že je náhoda,
že se nám elf objevil u dveří? Zrovna teď?
Elronda znám už půl století, otče.
Kdyby něco tajil, poznal bych to.
Možná poznal on, že něco tajíš ty.
Přeceňuješ je.
To my máme navrch.
Ano. Prozatím.
Elrond je přítel. Věřím mu.
Mezi kamenem a kladivem nemůže být důvěra.
Nakonec se jeden z nich rozbije.
Theo!
Jsi připravený?
Ano, matko. Jsem připravený.
Překlad titulků: Ludmila Vodičková
Kreativní dohled: Kateřina Hámová