Min bror gav sit liv i jagten på Sauron.
Hans hverv er nu mit.
Kommandør Galadriel.
Kompagniet har fulgt dig til verdens ende.
Det er flere år siden, en ork er blevet set.
Dette mærke beviser, at Sauron undslap.
Nu er spørgsmålet, hvor.
Ondskaben er væk.
Hvorfor er den så ikke væk herindefra?
Disse helte krydser havet, hvor de til evig tid skal bo.
Du har kæmpet længe nok, Galadriel.
Læg sværdet fra dig.
Hvad er jeg uden det?
Er du bekendt med fyrst Kelebrimbors arbejde?
Den største elversmed, selvfølgelig.
Hvad laver en af dem her?
Hun har en form for sygdom.
-Hvor har hun græsset? -Hun gik østpå for nogle dage siden.
Hvor langt østpå?
Hordern...
Har du aldrig spekuleret på, hvad der ellers er derude?
Hinsides vores vandren.
Ingen forlader stien, og ingen vandrer alene.
Himlen er underlig.
RINGENES HERRE: MAGTRINGENE
-Nori! -Poppy!
Er du gået fra forstanden? Kom væk derfra!
Du må ikke sådan snige dig ind på folk.
Du bør ikke være her.
Det er ikke varmt.
Fint. Det er ikke varmt.
Det ændrer ikke på, at der er en kæmpe derinde.
Hun har det der blik. Ikke det blik, Nori...
Nori!
Nori, lad være!
Lad være! Han er død! Kom nu!
Nej! Lad være!
Nej!
Hvad...
Din mor slår dig ihjel.
Du fortæller hende ikke noget. Det gør jeg heller ikke. Kom, hurtigt.
Vi kan ikke efterlade ham, ulvene tager ham.
-Og? -Sådan er vi ikke.
Sådan er du ikke.
Jeg kan ikke bære ham alene. Vil du hjælpe mig eller ej?
-Ej. -Poppy!
Hvordan skal vi kunne bære en kæmpe?
Det må have været et stjerneskud.
Et stort ét.
Hvor mange tegn behøver du?
Jeg synes, vi skal slå lejr lige nu.
Hvad med festivalen?
Lad os nu ikke gøre noget forhastet.
Der er nok mere sikkert i lejren end udenfor.
Hold øjnene åbne, begge to.
-Malva har ret. -Ja.
Det tyder ikke godt.
Og smut så med jer.
-Okay... -Skynd jer lidt.
Se ham lige. Han er enorm.
-Han må være... -Han er ikke en trold!
Nå, klogefod, hvad er han så?
Måske er han af det store folk.
Menneske?
Nej, så var han blevet knust.
Elver, måske?
Forkerte ører. Og han er ikke smuk.
Elvere falder ikke ned fra himlen.
Det gør ingen, så vidt jeg ved.
Han gjorde.
-Trækker du overhovedet? -Selvfølgelig trækker jeg!
Træk hårdere!
Det er vanvid. Han kan ikke være i den vogn.
Det er en enkelt nat.
I morgen giver vi ham noget mad og sender ham afsted.
-Hvorhen? -Det finder vi ud af.
-Det er ikke et eventyr. -Hvad skal det betyde?
-Jeg opsøgte ikke det her. -Du vendte heller ikke om.
-Fordi jeg ikke kan. -Fordi du ikke vil.
Denne fremmede er hverken menneske, elver
eller en ørneunge med en brækket vinge.
-Det skete én gang. -Han er noget andet.
Måske er han farlig.
Du lyder ligesom Malva og søstrene.
Det er ikke kun dem.
Finder nogen ud af, at vi hjalp en fremmed,
og der sker noget slemt de næste tre år,
vil det være vores skyld.
Hvis tågen varer lidt for længe, eller et hjul kører fast.
-Du store! -Skynd dig, før den kører galt!
Nu bekymrer du dig for ham.
Nej! Det er ikke min trillebør!
Hvorfor gør du det her, Nori?
Jeg føler, han er mit ansvar.
-Det føler du, at alle er. -Nej.
Det her er anderledes.
Han kunne være landet hvor som helst, men landede her.
Jeg ved, det lyder mærkeligt, men jeg tror, han er vigtig.
Som om der er en grund til, at det skete.
Som om jeg skulle finde ham. Mig.
Det kan jeg ikke ignorere. Ikke, før jeg ved, han er i sikkerhed.
Kan du?
Fint. Jeg siger ikke noget.
Tak.
Hvad spiser en kæmpe overhovedet?
Jeg håber ikke, det er hårfødder.
Kun dem, der ikke kan holde på en hemmelighed.
Jorden er fuld af sprækker. Som efter et jordskælv.
Ingen lig.
Ingen sårede.
Måske flygtede de.
Måske.
Dette var Ciarans hjem.
Og Hana. Hans kone hed Hana.
Det var ikke et jordskælv. Nogen har gravet denne gang.
Noget.
Det var ikke mennesker.
Advar dit folk.
Tager du ikke med mig?
Jeg må følge gangen.
-Du ved ikke, hvad der er dernede. -Det er derfor, jeg må gå.
EREGION ELVERSMEDENES RIGE
Fëanors hammer.
Værktøjet, der smedede Silmarillerne.
Juvelerne, der indeholder Valinors lys.
Er det ikke besynderligt?
Hvordan ét objekt kan være ansvarligt for så megen skønhed...
Og så megen smerte.
Sand skabelse kræver opofrelse.
Det siges, at Morgoth syntes, Silmarillerne var så smukke,
at han efter at have stjålet dem
ikke kunne andet end at stirre på dem i ugevis.
Det var først, da en af hans tårer faldt på juvelerne,
og han stod over for sit eget spejlbilledes ondskab,
at trancen omsider blev brudt.
Fra det øjeblik
så han ikke længere på deres lys.
Fëanors værk omvendte næsten Den store Fjendes hjerte.
Hvad har mit udrettet?
Det har omvendt mit hjerte, min herre.
Mange elveres hjerter.
Jeg stræber efter langt mere end det.
For en tidsalder siden førte vort folk krig hertil.
Jeg vil bringe skønhed hertil.
Gøre mere end enkelt smykkehåndværk og skabe noget med sand magt.
Hvad håber du at skabe?
"Hvad" er endnu et glimt i horisonten.
Du er kommet til Eregion for at hjælpe mig med "hvordan."
Et tårn?
Et, der kan indeholde en smedje kraftigere end nogen anden bygget før.
Der kan føde en flamme så varm som en dragetunge
og ren som stjerneskær.
De ting, vi kan skabe i den, kan forandre Midgård.
Hvad er udfordringen?
Den skal være færdig inden foråret.
Det vil kræve...
Den største arbejdsstyrke nogensinde samlet.
Storkongen kan ikke stille en til rådighed.
Så han sendte mig dig i stedet.
Har du overvejet at finde partnere uden for vort eget folks grænser?
Hvor langt uden for?
EREGION ELVERSMEDENES RIGE
KHAZAD-DÛM DVÆRGENES RIGE
En alliance med dværgene ville være tidsalderens største diplomatiske bedrift.
Deres prins, Durin, er en gammel og kær ven.
Han er næsten som en bror.
Jeg har hørt, at dværgene har udvidet deres haller på det seneste.
De udhugger klippen
med samme respekt som én, der plejer en aldrende forælder.
Jeg har længe villet se dem arbejde.
Jeg anede ikke, du beundrede dem.
Jeg beundrer alle, der kan se mysteriet i ting,
det guddommelige i det enkle,
skønheden i det, der kan blive...
Kan din ven give mig adgang til deres værksteder?
Kender jeg Durin ret, gør han langt mere end det.
Han byder os velkommen med åbne arme,
blæsende vædderhorn,
borde fyldt med saltet svin
og øl nok til at fylde Anduin.
Hvad vil I?
Det er Elrond af Lindon
med følge af Kelebrimbor, fyrste af Eregion.
Vi søger audiens hos prins Durin.
Nej.
Om forladelse.
Fortæl fyrst Durin, at hans ven Elrond...
Hans afgørelse er allerede tilkendegivet, elver.
Vædderhorn?
Okay, min ven.
Jeg påberåber mig Sigin-tarâgs ritual.
Hvad for et ritual?
Jeg finder dig i Eregion.
-Ved du, hvad du laver? -Stol på mig, fyrst Kelebrimbor.
Du er dit håndværks mester.
Giv mig et par dage til at udføre mit.
Elmend é a...
-Khazad! -Dûm!
Det glæder mit hjerte at se dig...
Elveren Elrond har påberåbt sig Sigin-tarâgs ritual.
Dværgenes udholdenhedsprøve,
udformet af selveste Aulë.
Når vi løfter vores hamre,
skal vi knuse de store sten, til én af os ikke kan knuse flere.
Skulle elveren give op,
bliver han forvist fra dværgenes land.
For evigt!
Forstår elveren?
Elveren forstår.
Skulle det usandsynlige ske, at elveren vinder...
...giver vi ham en enkelt tjeneste. Men skulle han tabe...
Forvist. Ja. Forstået.
Begynd.
Durin!
Så er det nu, elver.
Hallo?
Vent! Det er mig!
Det er mig! Stop!
Vent!
Jeg hjalp dig i går. Kan du ikke huske mig?
Kan du ikke?
Okay.
Hør her...
Jeg gør ikke dig fortræd.
Du gør ikke mig fortræd. Aftale?
Det er en start, ikke?
Først det formelle. Far siger altid:
"En hårfod uden manerer kommer lige så langt som et firkantet hjul."
Jeg hedder Nori.
Jeg...
Nej, jeg er Nori.
Hvad hedder du? Dig?
Du kan ikke huske det, vel?
Du faldt også ret langt.
Enhver ville være lidt omtumlet.
Jeg faldt ned fra et træ.
I en hel uge kaldte jeg jordbær for "grisebær."
Kan du forestille dig det? Grisebær?
Det er mad.
Man spiser vel der, hvor du er fra, ikke?
Selvfølgelig, sikke et dumt spørgsmål.
Nej, det er ikke sådan, man...
Largo!
Lad ham være, Malva. Hjælp selv.
Jeg hjælper ved at bede ham om at hjælpe.
Stop dine dovnerier, og giv os en fod.
Jeg troede, Nori glædede sig til at hjælpe.
Nori?
Hvor er du egentlig fra?
Hvor hører du til? Hvor er alle de andre?
Du ved, din slags. Som dig?
Er der andre?
Opsedasse...
Kom så, store fyr.
Læg kræfter i!
Hvad er det?
Mana...
Er det et kort?
Kom nu!
Der er plads.
Mana...
Úrë...
Mana...
Úrë...
Det ligner bare prikker og løkker.
Jeg forstår ikke.
Mana!
Jeg prøver at hjælpe dig, men jeg...
Úrë!
Jeg er bare en hårfod!
Nori!
Ven!
Ven. Bare en ven.
Nori.
Det er din far.
Blåbær, det tør siges.
Jeg har det fint.
Jeg gled i det våde græs. Den er bare vredet om.
Der er intet at bekymre...
-Mor... -Bland dig ikke.
Jeg burde have været her.
Du er her nu.
Hent noget koldt vand og salt.
Hvor slemt er det? Kan han vandre?
Altså...
Du så ham selv.
Det ben kan ikke bære et blad.
-For slet ikke at nævne en vogn. -Pas dig selv, Malva.
Herovre!
Kom nærmere.
-Hvad tror du, du har gang i? -Jeg efterlader hende ikke.
Du vil vel dele din ration?
Skæbnens tidevand flyder.
Hvis ingen andre vil.
Dit flyder enten ind eller ud.
Kommer hun ikke ombord, er vi ansvarlige for hendes død.
Det generede dig ikke, da vi diskuterede Dobles død.
Grusomhed er ikke vores frelse.
Provoker hende ikke.
Træk hende op.
Nej.
Først svar.
Hvorfor er du herude?
Jeg blev adskilt fra mit skib.
Angrebet?
Har du ikke set den?
Set hvad?
Ormen.
Vi satte til søs for to uger siden...
-Behøver vi fortælle hende alt? -Hvorfor ikke?
Ser hun farlig ud?
Skindet kan bedrage.
En elver.
Fjern din hånd.
Din løgner.
-Vi er reddet. Se! -Skynd jer!
Se! Herovre!
Hjælp os!
Hjælp mig med at lave en fakkel!
Vent, til vi kan se sejlene.
Der er korsarer i dette farvand. Vil du flås levende?
Det er ikke et korsarskib.
Det er vores skib.
Ormen.
Vær stille.
Elveren førte den til os.
Den kommer!
Hjælp!
Hvad hedder du?
Galadriel.
Jeg hedder Halbrand.
Hvad er vores kurs?
Ja!
En hund kan gø ad månen,
men han kan ikke få den ned.
Forlad os.
Måske vil Hans Nåde eskortere mig til udgangen?
Med glæde.
Bemærkelsesværdigt. Jeg vidste ikke, din by havde forandret sig sådan.
Det er, hvad 20 år gør.
Er der kun gået 20?
Du må fortælle mig din hemmelighed.
Vores hemmeligheder er vores egne.
Har jeg fornærmet dig?
Det svar kræver en længere elevator.
At bandlyse mig uden en forklaring er dit valg.
Det kan du bande på.
Men før du forspilder den bedste mulighed,
nogen dværgeprins har fået i en generation,
bør du i det mindste lytte til mit forslag.
Der var det.
Dit besøgs sande formål. Du vil have noget.
Jeg vil se min ven, som jeg har savnet.
Savnet? Du gik glip af mit bryllup.
Mine børns fødsler, begge to!
Du kan ikke komme brasende og forvente at blive budt velkommen med åbne arme.
Du kan ikke gøre krav på det, du har kasseret.
Kasseret? Durin, jeg...
Tyve år er måske et øjeblik for en elver.
Men jeg har levet et helt liv på den tid.
Et liv, du gik glip af.
Hvad har du at sige til det...
..."ven"?
Tillykke.
Med din kone og dine børn.
Jeg håber, du kan tilgive mig.
Jeg vil også meget gerne undskylde over for din familie.
Én undskyldning til Disa, så er det afsted.
I skal ikke blive for bekendte.
Ingen fortidsminder. Og du bliver bestemt ikke til middag.
Forstået.
Ved Aulës skæg! Nej!
Det er vel ikke Elrond?
Det er jeg bange for, min frue.
Durin sagde ikke, at du kom.
Durin vidste det ikke.
Jeg beklager, jeg ikke har besøgt jer noget før.
En forglemmelse, for hvilken jeg beder om tilgivelse.
-Du bliver til middag. -Han tager afsted.
-Han bliver. -Han tager afsted!
Han bliver.
Jeg bad jer to holde jer væk fra mine hoveder!
Og jeg bad jer små lømler blive i sengen.
Kom så!
Gerda! Gamli! Kom nu, skynd jer lidt.
Gør dig det behageligt.
Men ikke for behageligt.
Gamli!
Så er det ned i saltminerne med jer!
Fulde af huletrolde og stalagmitedderkopper!
Hvordan mødte I hinanden?
Jeg resonerede i et nyåbnet kammer
ganske overbevist om, vi havde fundet et betydeligt sølv...
"Resonerede"? Jeg har ikke hørt om at resonere.
Det er, når vi synger til stenen.
Et bjerg er ligesom en person.
Det er en lang og foranderlig historie, der består af mange små dele.
Jord og malm, luft og vand.
Synger man for den, vil hver af de dele reflektere din sang,
fortælle dig sin historie og vise dig, hvad der er gemt,
hvor man skal grave, lave tunneler og...
Og hvor man skal lade bjerget være.
Det er en smuk tradition.
Vi var ved at pakke vores værktøj ud, og pludselig blev mit hold stille.
Så så jeg vores prins.
Han kom for at holde øje med os.
Langt under sin rang, skal det siges.
Først var det bare mærkeligt.
Indtil han dukkede op til vores næste undersøgelse.
Og den efter det. Og den efter det.
Han har altid været dygtig til at lure.
Det tog ham ugevis at samle sig mod til at gøre kur til mig.
Højst to uger.
-Det var fem. -Du lyver.
Hun lyver.
Hun kan være kæphøj nu,
men hun var en blankøjet, forelsket pige fra det øjeblik, vi mødtes.
Et lykkeligt par.
Du skulle være kommet til brylluppet.
Det er nok.
Din ven er her nu.
Kan vi ikke glædes over det?
Han er her ikke for os.
Hans konge vil, at han tager, hvad der er vores.
Tværtimod. At komme til Khazad-dûm var min idé.
Jeg beder blot om at blive hørt.
Det er sådan, det begynder.
Og snart står vi og ligner fjolser.
-Elvere for elvere, ikke? -Er det sådan mellem os?
-Det ved jeg ikke. Er det? -Ved Aulës skæg!
Kan du ikke komme videre?
Jeg ser, du har plantet stiklingen.
Plantet den. Opfostret den.
Passer den, som var den vores tredje barn.
Hvad er det for et træ?
En stikling fra vores store træ i Lindon.
Symbolet på vores folks styrke og vitalitet.
Nogle kaldte ham et fjols
for at tro, det ville vokse i sådan et mørke.
Hvor der er kærlighed, er der aldrig mørkt.
Hvordan skulle det ikke kunne gro i et hjem som jeres?
Går du allerede?
Jeg har vist været her for længe.
Tak, Disa, for din gæstfrihed.
Durin.
Pokkers. Sid ned.
-Jeg vil ikke trænge mig på. -Jeg sagde "Sid."
Er du sikker?
Nej. Og jeg er stadig vred. Fortæl mig om din konges forslag,
så jeg kan beslutte, om jeg skal forelægge det min far
eller smide det i slaggergraven.
Du behøver ikke holde afstand.
Jeg spekulerer blot på, hvilken slags mand
der uden videre efterlader sine ledsagere til døden.
Den slags, der ved, hvordan man overlever.
Hvorfor være en del af målet?
Du er stadig et mål.
Jeg tvivler på, vi er i sikkerhed, før vi når land.
Det er nok ikke så let at finde sikkerhed.
I hvert fald ikke for dig.
"Adskilt" fra dit skib.
Virkelig?
-Du er desertør. -Ligner jeg en desertør?
Du ligner ikke en, for hvem ting sker ved et tilfælde.
Hvilket betyder, at du stak af.
Om det er til eller væk fra noget, har jeg ikke besluttet.
Pligten tvinger mig tilbage til Midgård.
Det er alt, du behøver at vide.
-Utvivlsomt vigtige elverforretninger. -Hvad har elverne gjort dig?
Bebrejder du os, at vi er strandet her?
Det var ikke elvere, der jog mig væk fra mit hjemland.
Det var orker.
Dit hjem. Hvor var det?
Hvad betyder det?
Det er aske nu.
Jeg kender til den smerte, du bærer.
Jeg sørger for dig.
For dem, du mistede.
Omkring din hals.
Var det dit folks konges mærke?
Mit folk har ingen konge.
-Hvis de havde, hvor er kongeriget så? -Til hvilken nytte?
Hvad, hvis jeg sagde, at vi måske kunne genvinde det?
Du mangler en hær.
Hvorfor undviger du mit spørgsmål?
Hvorfor er du strandet?
Frem for at hvile på hæderen, søger jeg
den fjende, der er ansvarlig for din lidelse.
Du forårsagede ikke min lidelse, og du kan ikke reparere den.
Uagtet din viljestyrke. Eller stolthed.
Så lad det ligge.
Jeg har forfulgt denne fjende, siden før den første solopgang.
Det vil tage længere end din levetid
blot at nævne navnene på dem, der er blevet taget fra mig.
Så at lade det ligge er ikke en mulighed.
Omsider lidt ærlighed.
Hvis du vil myrde orker, få hævn, er det din sag.
Forklæd det ikke som heltemod.
Vil du fortælle mig, hvor fjenden er eller ej?
Sønderland.
Jeg skal vide, hvor mange fjenden var,
under hvis flag de marcherede,
og så fører du mig til deres sidst kendte lokation.
Jeg har mine egne planer, elver.
Forbered dig.
-Pas på! -Rolig nu, kære.
Hvad mener du med "ingen lig"?
Jeg mener, at hele landsbyen var tom.
Det var, som om jorden havde opslugt Horderns folk som fluer.
Jorden heromkring har altid været følsom.
Der siver altid dampe fra Krumfingersøen.
Jeg så en tunnel.
Gravet dybt og med omhu.
Af hvad ved jeg ikke, men de gravede henimod os.
Det er farligt at blive her.
Vi må sprede ordet.
Jeg vil ikke høre på dette sladder, Bronwyn.
Jeg har set jordskred mindre farlige end rygtespredning,
og uden håndfaste beviser er det alt, det er.
Waldreg, vi er helt alene.
Ostirith er tom. Vagttårnet er forladt.
Ja, og jeg inviterer ikke elverne
tilbage på grund af et jordfaldshul.
Det er en lettelse, at de er væk. For de fleste af os, i hvert fald.
Forbandede mus.
Dumme, åndssvage mus!
Theo?
Hvad er der galt? Hvad er der sket?
Find hjælp. Nu.
Løb, Theo! Løb!
Hallo!
Stop!
Hvis der er nogen her, der vil overleve,
tager vi til elvertårnet ved daggry.
Vi skal binde båden sammen! Den falder fra hinanden!
Vinden er for stærk.
Tag rebene!
Giv mig din hånd!
Bind dig selv til mig!
Kom nu! Giv mig din hånd!
Hallo? Det er mig, Nori.
Vores næste vandring er om få dage, og alting er væk...
Helt ude af kontrol.
Jeg ville hjælpe dig.
Jeg troede, jeg kunne, men jeg beklager.
Det er en lanterne. Vi bruger ildfluer.
Hvad siger han til dem?
Jeg taler ikke ildflue.
Det er stjerner.
En slags stjernebillede.
Er det stjerner? Hvad betyder det?
Det er sådan, vi hjælper ham.
Vi skal hjælpe ham med at finde de stjerner.
Er det ikke det?
Er det ikke?
Jeg har aldrig set de stjerner før.
Men jeg tror, jeg ved, hvor jeg kan finde dem.
Nori?
Jeg er sikker. Han ved det ikke.
Måske.
Måske ikke.
Du har altid haft en svaghed,
når det kommer til elvere.
Synes du ikke, det er et tilfælde,
at der dukker en elver op på vores dørtrin? Nu?
Jeg har kendt Elrond i et halvt århundrede, fader.
Jeg kunne mærke, hvis han skjulte noget.
Måske kunne han mærke, at det var dig, der skjulte noget.
Du har for høje tanker om dem.
Vi har det længste hammerskaft her.
For nu.
Elrond er en ven. Jeg stoler på ham.
Der er ingen tillid mellem hammer og sten.
Før eller siden giver den ene efter.
Theo!
Er du klar?
Ja, mor. Jeg er klar.
Tekster af: Anders Søgaard
Kreativ supervisor Toni Spring