‫אחי מסר את חייו במצוד אחר סאורון.‬
‫משימתו כעת שלי.‬
‫המפקדת גלדריאל.‬
‫הפלוגה הזאת הלכה אחרייך עד לקצה העולם.‬
‫חלפו שנים מאז שנראה האורק האחרון.‬
‫עצם קיומו של הסימן הזה מוכיח שסאורון ברח.‬
‫השאלה כעת היא לאן?‬
‫הרשע איננו.‬
‫אז למה הוא לא נעלם מפה בפנים?‬
‫לגיבורים אלה יוענק אישור לחצות את הים, על מנת לגור לנצח נצחים.‬
‫לחמת די זמן, גלדריאל.‬
‫תניחי את חרבך.‬
‫בלעדיה, מה אהיה?‬
‫אתה מכיר את עבודתו של הלורד קלברימבור?‬
‫גדול הנפחים האלפים, כמובן.‬
‫מה אחד מהם עושה פה?‬
‫יש לה מחלה כלשהי.‬
‫- איפה היא מלחכת? - היא שוטטה מזרחה לפני כמה ימים.‬
‫כמה מזרחה?‬
‫הורדרן...‬
‫לא תהית אי פעם מה עוד יש אי שם?‬
‫מעבר לגבול הנדודים שלנו.‬
‫אף אחד לא סוטה מהדרך, ואף אחד לא הולך לבד.‬
‫השמיים משונים.‬
‫שר הטבעות: טבעות הכוח‬
‫- נורי! - פופי!‬
‫ירדת מהפסים? תתרחקי משם!‬
‫אל תתגנבי ככה אל אנשים.‬
‫אסור לך להיות פה.‬
‫זה לא חם.‬
‫בסדר. זה לא חם.‬
‫זה לא משנה את העובדה שיש שם ענק.‬
‫היא עושה את הפרצוף הזה. לא הפרצוף הזה, נורי...‬
‫נורי!‬
‫נורי, די!‬
‫נורי, די! הוא מת! בואי!‬
‫לא! די! בבקשה!‬
‫לא!‬
‫מה...‬
‫אימא שלך תהרוג אותך.‬
‫אל תספרי לה. גם אני לא. צ'יק צ'ק.‬
‫אי אפשר להשאיר אותו פה ככה, הזאבים יטרפו אותו.‬
‫- אז? - אז אנחנו לא כאלה.‬
‫את לא כזו.‬
‫לא אצליח לסחוב אותו לבדי. תעזרי לי או לא?‬
‫- לא. - פופי!‬
‫איך בדיוק אנחנו אמורות לסחוב ענק?‬
‫כנראה נפל כוכב.‬
‫גדול.‬
‫כמה סימנים אתה צריך?‬
‫אם תשאלו אותי, כדאי שנקפל את המחנה בזה הרגע.‬
‫מה עם הפסטיבל?‬
‫בואו לא נעשה משהו פזיז עדיין.‬
‫סביר שאנחנו מוגנים בתוך המחנה יותר מאשר מחוצה לו.‬
‫אבל תפקחו עין, שתיכן.‬
‫- מלבה צודקת. - כן.‬
‫זה לא מבשר טובות.‬
‫עכשיו, לכו לכן. קדימה.‬
‫- בסדר. - קדימה. תזדרזו.‬
‫תראי אותו. יש לו דימום כבד.‬
‫- בוודאי... - הוא לא טרול!‬
‫בסדר, חכמולוגית. אז מה הוא?‬
‫אולי הוא מעם המגודלים.‬
‫בן אדם?‬
‫אין סיכוי. הוא היה נמעך.‬
‫אולי אלף?‬
‫אוזניים לא מתאימות. והוא לא נאה.‬
‫ואלפים לא נופלים מהשמיים.‬
‫אף אחד לא נופל. למיטב ידיעתי.‬
‫הוא נפל.‬
‫- את מושכת בכלל? - כן, מובן שאני מושכת.‬
‫אז תמשכי חזק יותר!‬
‫מגוחך. הוא בחיים לא ייכנס לעגלה הישנה.‬
‫זה רק ללילה אחד.‬
‫בבוקר, נארוז לו קצת אוכל ונשלח אותו לדרכו.‬
‫- איזו דרך? - זו בעיה למחר.‬
‫- זו לא הרפתקה, נורי. - מה זה אמור להביע?‬
‫- לא הלכתי לחפש את זה. - אבל את לא מפנה גב.‬
‫- כי אני לא יכולה. - כי את לא מוכנה.‬
‫הזר הזה אינו אדם, או אלף,‬
‫או גוזל של נשר עם כנף שבורה.‬
‫- זה היה חד פעמי. - הוא משהו אחר!‬
‫אולי הוא משהו מסוכן.‬
‫עכשיו את נשמעת כמו מלבה והאחיות.‬
‫אלה לא רק הן.‬
‫אם מישהו יגלה שעזרנו למישהו זר,‬
‫אז כל דבר רע שיקרה בשלוש העונות הבאות‬
‫יהיה באשמתנו.‬
‫אם הערפל יהיה ארוך מדי, אם גלגל ייתקע בתלם.‬
‫- שומו שמיים! - מהר יותר, לפני שיתרסק!‬
‫אז עכשיו אכפת לך ממנו.‬
‫לא! המריצה! היא לא שלי!‬
‫למה את עושה את זה, נורי?‬
‫אני מרגישה שהוא באחריותי.‬
‫- את מרגישה שכולם באחריותך. - לא.‬
‫זה שונה.‬
‫הוא יכול היה לנחות בכל מקום, והוא נחת פה.‬
‫אני יודעת שזה נשמע מוזר, אבל איכשהו אני יודעת שהוא חשוב.‬
‫כאילו יש סיבה שזה קרה.‬
‫כאילו אני הייתי אמורה למצוא אותו. אני.‬
‫אני לא יכולה להפנות לזה גב. רק אחרי שאדע שהוא מוגן.‬
‫ואת?‬
‫בסדר. לא אספר לאף אחד.‬
‫תודה.‬
‫מה בכלל אוכל ענק?‬
‫נקווה שלא בני הרפוט.‬
‫רק את אלה שלא שומרים סוד.‬
‫הארץ שסועה מבקיעים. כמו ברעידת אדמה.‬
‫אין גופות.‬
‫אין פצועים.‬
‫אולי כולם נסו.‬
‫אולי.‬
‫זה היה הבית של קירן.‬
‫ו... של האנה. אשתו הייתה האנה.‬
‫זו לא הייתה רעידת אדמה. מישהו חפר את המעבר הזה.‬
‫משהו.‬
‫אנשים לא עשו את זה.‬
‫לכי. תזהירי את אנשייך.‬
‫אתה לא בא איתי.‬
‫עליי ללכת במעבר בכיוון ההפוך.‬
‫- אתה לא יודע מה יש שם למטה. - לכן עליי ללכת.‬
‫ארגיון ממלכת הנפחים האלפים‬
‫הפטיש של פאנור.‬
‫הכלי שחישל את הסילמרילים.‬
‫אבני החן שמכילות את עצם אורה של ולינור.‬
‫משונה, לא כן?‬
‫כיצד חפץ אחד יכול להיות אחראי ליצירת יופי רב כל כך...‬
‫וכל כך הרבה כאב.‬
‫יצירה אמיתית דורשת הקרבה.‬
‫אומרים שהסילמרילים היו כה יפים בעיני מורגות',‬
‫שאחרי שהוא גנב אותם, במשך שבועות,‬
‫הוא לא עשה דבר חוץ מלבהות לתוככם.‬
‫רק אחרי שאחת מדמעותיו צנחה על אבני החן,‬
‫והרוע של השתקפותו הוחזר אליו,‬
‫התנפצה לבסוף ההזיה.‬
‫מאותו רגע, הוא...‬
‫הוא לא הביט עוד באורם.‬
‫מלאכתו של פאנור כמעט נגעה בליבו של היריב הגדול עצמו.‬
‫מה מלאכתי השיגה אי פעם?‬
‫היא נגעה בליבי, אדוני הלורד.‬
‫בליבם של אלפים רבים.‬
‫אבל אני שואף לעשות הרבה מעבר לזה.‬
‫לפני עידן הביאו בני מינינו מלחמה לחופים אלה.‬
‫אני רוצה למלא אותם ביופי.‬
‫לצמוח מעבר ליצירות שוליות כחישול תכשיטים, ולתכנן משהו בעל כוח אמיתי.‬
‫מה אתה מקווה ליצור?‬
‫ה"מה" הוא אך נצנוץ מעבר לאופק.‬
‫אתה באת לארגיון כדי לעזור לי להשיג את ה"כיצד".‬
‫מגדל?‬
‫כזה שיכיל מצרף עוצמתי יותר מכפי שנבנה אי פעם.‬
‫המסוגל להפיק להבה חמה כלשונו של דרקון,‬
‫וטהורה כאור הכוכבים.‬
‫הדברים שנוכל ליצור בעזרתו יחוללו מהפך בארץ התיכונה.‬
‫מה הקושי הנראה לעין?‬
‫אני צריך שהוא יושלם עד האביב.‬
‫אדוני הלורד, זה יצריך...‬
‫כוח עבודה גדול מכפי שהוקם אי פעם.‬
‫כן. המלך העליון לא יכול לספק כזה.‬
‫לכן הוא שלח לי אותך במקום זה.‬
‫האם שקלת לחפש שותפים מחוץ לגזע שלנו?‬
‫עד כמה מחוץ?‬
‫ארגיון ממלכת הנפחים האלפים‬
‫קהזד-דום ממלכת הגמדאים‬
‫ברית עם הגמדאים תהיה ההישג הדיפלומטי של ימינו.‬
‫הנסיך שלהם, דורין, הוא ידיד ותיק ויקר.‬
‫כמעט כמו אח בעבורי.‬
‫שמעתי שהגמדאים הרחיבו עד מאוד את היכליהם לאחרונה.‬
‫הם מסתתים את האבן,‬
‫בכבוד של מישהו המטפל בהורה מזדקן.‬
‫כבר מזמן רציתי לראות אותם בפעולה.‬
‫לא היה לי מושג שאתה מעריץ אותם כך.‬
‫אני מעריץ כל מי שרואה את המסתורין בדברים,‬
‫שמסוגל לחשוף מהפשטות של המצוי‬
‫את היופי הרצוי...‬
‫האם ידידך יוכל להעניק לי גישה לסדנאות שלהם?‬
‫אם אני מכיר את דורין, הוא יעשה הרבה יותר מזה.‬
‫הוא יקבל אותנו בזרועות פתוחות,‬
‫בתקיעות שופרות,‬
‫שולחנות גדושים בחזיר במלח,‬
‫וכמויות בירה שחורה שימלאו את האנדואין.‬
‫מה אתם רוצים?‬
‫כאן אלרונד מלינדון,‬
‫מלווה בקלברימבור, לורד ארגיון.‬
‫אנו מבקשים פגישה עם הנסיך דורין.‬
‫לא.‬
‫התנצלותי.‬
‫תודיע ללורד דורין שידידו אלרונד...‬
‫החלטתו כבר נמסרה, אלף.‬
‫שופרות?‬
‫בסדר, ידידי.‬
‫אני מפעיל את פולחן סיגין-טרג.‬
‫מהו הפולחן...‬
‫אצטרף אליך בארגיון.‬
‫- אתה בטוח שאתה יודע מה אתה עושה? - הלורד קלברימבור, תסמוך עליי.‬
‫אתה אשף במלאכתך, ידידי.‬
‫תן לי כמה ימים לעשות את מלאכתי.‬
‫- קהזד! - דום!‬
‫ליבי רן למראך, ידיד...‬
‫אלרונד האלף הפעיל את פולחן הסיגין-טרג.‬
‫מבחן הסבולת הגמדאי,‬
‫שקבע אאולה עצמו.‬
‫ברגע שנרים את הפטישים שלנו,‬
‫נשבור את האבנים הגדולות עד שאחד מאיתנו לא יוכל לשבור עוד.‬
‫אם האלף יודה בהפסד,‬
‫הוא יגורש מכל ארצות הגמדאים.‬
‫לעולמים!‬
‫האם האלף מבין?‬
‫האלף מבין.‬
‫במקרה הבלתי סביר שהאלף ינצח...‬
‫נעניק חסד אחד ויחיד. אבל אם הוא יפסיד...‬
‫גירוש. כן. מובן.‬
‫מתחילים!‬
‫דורין! דורין! דורין!‬
‫התחלנו, אלף.‬
‫שלום?‬
‫רגע! רגע, זאת אני!‬
‫זאת אני! עצור!‬
‫רגע!‬
‫עזרתי לך אתמול בלילה. אתה זוכר אותי, לא?‬
‫אתה לא זוכר?‬
‫טוב.‬
‫אז מה תגיד על זה...‬
‫לא אפגע בך.‬
‫אתה לא תפגע בי. סגור?‬
‫זה צעד ראשון, נכון?‬
‫עכשיו נעשה דברים כראוי. אבא תמיד אומר,‬
‫"בן הרפוט חסר נימוס לא יגיע רחוק בחיים, בדומה לגלגל מרובע." אז...‬
‫אני נורי.‬
‫אני. נורי.‬
‫לא, אני נורי.‬
‫מה לגבי השם שלך? אתה?‬
‫אתה לא זוכר, נכון?‬
‫אכן נפלת מגובה רב.‬
‫הראש של כל אחד היה מסתובב טיפה.‬
‫אני נפלתי פעם מעץ.‬
‫שבוע שלם קראתי לתותים "חזירותים".‬
‫אתה מדמיין? "חזירותים"?‬
‫זה מזון.‬
‫אוכלים במקום שממנו אתה בא, לא?‬
‫מובן שאוכלים, נורי, איזו שאלה מטופשת.‬
‫לא... לא ככה...‬
‫לרגו!‬
‫תניחי לו, מלבה. למה את לא עוזרת?‬
‫אני עוזרת בכך שאני מבקשת ממנו לעזור.‬
‫תפסיק להתבטל ותושיט לנו רגל.‬
‫אני חושב שנורי ציפתה לעזור בזה.‬
‫נורי?‬
‫מהיכן אתה בכלל?‬
‫לאן אתה שייך? איפה האחרים?‬
‫אתה יודע, שאר בני מינך? שכמותך?‬
‫האם יש אחרים?‬
‫והינה היא עולה...‬
‫קדימה, בחורצ'יק.‬
‫תשקיעו מאמץ, בחורים!‬
‫מה זה?‬
‫זו מפה כלשהי?‬
‫קדימה, בחורים!‬
‫יש מקום.‬
‫זה נראה כמו אוסף נקודות ולולאות.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫אני מנסה לעזור לך, אבל אני...‬
‫אני בסך הכול הרפוט!‬
‫נורי!‬
‫חברה. ‬
‫חברה. רק חברה.‬
‫נורי.‬
‫זה אביך.‬
‫אכן סימן כחול.‬
‫נורי, אני בסדר גמור.‬
‫החלקתי על עשב רטוב, זה הכול. זה רק נקע.‬
‫אין סיבה לדאגה.‬
‫- אימא... - אל תתערבי.‬
‫הייתי צריכה להיות פה.‬
‫עכשיו את פה, בסדר?‬
‫עכשיו לכי, תביאי לי מים קרים וחול.‬
‫עד כמה זה חמור? הוא יוכל לנדוד?‬
‫טוב...‬
‫ראית אותו.‬
‫אי אפשר להעמיס עלה על הרגל הזאת.‬
‫- לא כל שכן לגרור עגלה. - תבחשי בעסקייך, מלבה.‬
‫כאן!‬
‫בואי. תתקרבי.‬
‫- מה את חושבת שאת עושה? - לא אניח לה להיסחף.‬
‫אני מניח שתחלקי איתה מהמנה שלך?‬
‫גאות הגורל גואה.‬
‫אם איש אחר לא יחלוק.‬
‫שלך אולי עולה או יורד.‬
‫תסרב לתת לה לעלות, ומותה יהיה באשמתך.‬
‫לא נראית מוטרדת כשדנו במותו של דובל.‬
‫אכזריות לא תביא לישועתנו.‬
‫אל תתנו לה לעלות.‬
‫למשוך מהחרטום.‬
‫לא.‬
‫קודם תשובות.‬
‫מדוע את פה?‬
‫הופרדתי מספינתי.‬
‫הותקפתם?‬
‫אז לא ראית אותה?‬
‫ראיתי מה?‬
‫את התולעת.‬
‫יצאנו להפלגה לפני שבועיים...‬
‫- צריך לספר לה את כל עניינינו? - למה לא?‬
‫היא נראית לך מסוכנת?‬
‫המראה יכול לתעתע.‬
‫אלפית!‬
‫תוריד ממני את ידך, אדוני.‬
‫שקרנית.‬
‫- ניצלנו. ניצלנו. תראו! - מהר!‬
‫תראו! כאן!‬
‫תעזרו לנו!‬
‫מהר, תעזרו לי להכין לפיד! מהר!‬
‫חכו! חכו! עד שנראה את המפרשים.‬
‫שודדי ים אורבים במים האלה. תרצו שיפשטו את עורכם חיים?‬
‫זו לא ספינת שודדים.‬
‫זאת הספינה שלנו.‬
‫התולעת.‬
‫לא לזוז.‬
‫האלפית הובילה אותה אלינו.‬
‫היא באה!‬
‫הצילו!‬
‫איך את נקראת?‬
‫גלדריאל.‬
‫אני הלברנד.‬
‫מה הכיוון שלנו?‬
‫יש!‬
‫כלב יכול לנבוח על הירח.‬
‫אבל הוא לא יכול להוריד אותו.‬
‫לך לדרכך.‬
‫אולי אדוני הלורד יסכים ללוות אותי ליציאה?‬
‫בשמחה.‬
‫מרשים. לא חלמתי שאראה את עירך כה שונה.‬
‫זה מה שקורה ב-20 שנים.‬
‫האם חלפו רק 20?‬
‫עליך לספר לי את הסוד שלך.‬
‫הסודות שלנו הם שלנו.‬
‫דורין, האם פגעתי בך?‬
‫התשובה לכך תצריך נסיעה ארוכה יותר.‬
‫אם תרצה להיפטר ממני בלי הסבר, הבחירה היא שלך.‬
‫בהחלט, אדוני הגנדרן.‬
‫אבל לפני שתבזבז את ההזדמנות הכי טובה‬
‫שהייתה לנסיך גמדאים כלשהו מזה דור,‬
‫אולי תקשיב לפחות להצעה שבידיי.‬
‫הינה זה.‬
‫מטרת ביקורך האמיתית. אתה רוצה משהו.‬
‫- נסעתי הנה לפגוש את ידידי, שחסר לי מאוד. - חסר?‬
‫חסרת בחתונתי.‬
‫בלידת ילדיי, שניהם!‬
‫אתה לא יכול להתפרץ אל ההר שלי ולדרוש שאקבל אותך בזרועות פתוחות.‬
‫אתה לא יכול לתבוע את שזרקת.‬
‫זרקתי? דורין, אני...‬
‫עשרים שנים אולי עוברות כהרף עין אצל אלף.‬
‫אבל אני חייתי חיים שלמים בזמן הזה.‬
‫חיים שאתה פספסת.‬
‫אז מה יש לך לומר על זה...‬
‫"ידיד"?‬
‫ברכות.‬
‫על אשתך, על הילדים שלך.‬
‫אני מקווה שתוכל לסלוח לי.‬
‫וארצה עד מאוד להתנצל גם בפני משפחתך.‬
‫התנצלות אחת לדיסה ותלך.‬
‫בלי העמקת ההיכרות.‬
‫בלי התרפקות על העבר. ובשום פנים ואופן, בלי להישאר לארוחת ערב.‬
‫מובן.‬
‫חי זקנו של אאולה! לא!‬
‫לא ייתכן שזה אלרונד, נכון?‬
‫אני חושש שכן, גברתי הנאווה.‬
‫דורין לא אמר לי שאתה בא.‬
‫דורין לא ידע.‬
‫התרשלתי בכך שלא ביקרתי קודם לכן.‬
‫חוסר תשומת לב, שעליו באתי לבקש בענווה את מחילתך.‬
‫- אתה נשאר לארוחת ערב. - הוא עוזב.‬
‫- הוא נשאר. - הוא עוזב.‬
‫הוא נשאר.‬
‫היי! אמרתי לשניכם להתרחק מהראשים שלי!‬
‫ואני אמרתי לכם, מפלצות קטנות, להישאר במיטה.‬
‫קדימה.‬
‫ גרדה! גמלי! קדימה, תזרז אותם.‬
‫תרגיש בנוח, בבקשה.‬
‫אבל לא נוח מדי.‬
‫גמלי, בבקשה.‬
‫שניכם תיענשו בעבודת פרך!‬
‫טרולי מערות ועכבישי נטיפים בשפע!‬
‫איך הכרתם בהתחלה?‬
‫אני הדהדתי בהיכל שרק נחצב,‬
‫בטוחה למדי שעלינו על מרבץ כסף לא מבוטל...‬
‫"הדהדת"? לא שמעתי על הדהוד.‬
‫זה כשאנחנו שרים לאבן.‬
‫תבין, הר הוא כמו אדם.‬
‫הוא סיפור ארוך שמשתנה תמידית, העשוי מאינספור חלקיקים קטנים.‬
‫אדמה ומחצבים, אוויר ומים.‬
‫אם תשיר לו כהלכה, כל אחד מהחלקים האלה ישקף לך את שירך בחזרה,‬
‫ויספר לך את סיפורו, יחשוף בפניך מה אולי חבוי,‬
‫היכן לכרות, היכן לחפור מנהרה, ו...‬
‫והיכן לא לגעת בהר.‬
‫זו מסורת מקסימה.‬
‫בכל אופן, פרקנו את הכלים שלנו, והצוות שלי השתתק לפתע.‬
‫אז ראיתי את הנסיך שלנו.‬
‫הוא בא לבדוק מה מצבנו.‬
‫הרבה מתחת לרמתו, שתדע לך.‬
‫בהתחלה חשבתי שזו סתם סקרנות.‬
‫כלומר, עד שהוא בא לסריקה הבאה שלנו.‬
‫ולזו שאחריה. ולזו שאחריה.‬
‫הוא תמיד היה אורב כישרוני.‬
‫לקח לו שבועות לאזור אומץ לחזר אחריי כראוי.‬
‫שבועיים לכל היותר.‬
‫- זה היה חמישה. - את משקרת.‬
‫היא משקרת.‬
‫היא אולי מעמידה פני ביישנית כעת,‬
‫אבל היא הייתה נערה פעורת עיניים ומאוהבת מהרגע שנפגשנו.‬
‫אכן זיווג מאושר ביותר.‬
‫היית צריך להיות בחתונה.‬
‫מספיק.‬
‫החבר שלך עכשיו פה.‬
‫אפשר לא להעכיר את השמחה הזאת?‬
‫הוא לא בא בשבילנו.‬
‫מלכו שלח אותו הנה כדי לקחת את מה ששלנו.‬
‫נהפוך הוא, זה היה רעיון שלי לבוא לקהזד-דום.‬
‫ולא ביקשתי דבר פרט להקשבתך.‬
‫כן, ככה זה מתחיל.‬
‫ובמהרה, תירקו לנו בפרצוף.‬
‫- אלפים למען אלפים, לא? - האם כך זה היה בינינו?‬
‫- אני לא יודע! האם? - חי זקנו של אאולה!‬
‫הלא תמצא דרך לתקן את המצב?‬
‫אני רואה ששתלת את השתיל.‬
‫שתל. גידל אותו.‬
‫הוא מטפח אותו כאילו היה ילדנו השלישי.‬
‫איזה מין עץ זה בדיוק?‬
‫נבט. מהעץ הגדול שלנו בלינדון.‬
‫זהו סמל חוזקם וחיוניותם של אנשינו.‬
‫חלק כינו אותו שוטה‬
‫כי האמין שהוא יצמח בחשכה כזו.‬
‫במקום שיש בו אהבה, אף פעם לא חשוך באמת.‬
‫איך לא יצמח, בבית כשלכם?‬
‫אתה לא עוזב כבר?‬
‫אני חושש שנשארתי יותר מהרצוי.‬
‫תודה, דיסה, על קבלת הפנים שלך.‬
‫דורין.‬
‫לעזאזל עם זה, שב.‬
‫- בבקשה, אני ממש לא רוצה להפריע. - אמרתי לשבת.‬
‫אתה בטוח?‬
‫לא. ואני עדיין כועס. תספר לי על ההצעה של מלכך‬
‫כדי שאוכל להחליט אם להציג אותה לאבי,‬
‫או לזרוק אותה לבור הסיגים הקרוב.‬
‫את לא צריכה לשמור מרחק.‬
‫אני רק תוהה איזה מין טיפוס‬
‫ינטוש בקלות כזו את בני לווייתו למותם.‬
‫הטיפוס שיודע איך לשרוד.‬
‫למה להיות חלק ממטרה גדולה יותר?‬
‫אתה עדיין מטרה.‬
‫ספק אם נהיה מוגנים עד שנגיע ליבשה.‬
‫אני חושש שלא יהיה כה קל למצוא מקום מוגן.‬
‫לפחות, לך לא.‬
‫הופרדת מספינתך?‬
‫באמת?‬
‫- את עריקה, נכון? - האם אני נראית כמו עריקה?‬
‫את לא נראית כמו מישהי שקורים לה דברים במקרה.‬
‫משמע שאת בורחת.‬
‫בין אם לעבר משהו או ממנו, עוד לא החלטתי.‬
‫החובה דורשת ממני לשוב לארץ התיכונה.‬
‫וזה כל מה שעליך לדעת.‬
‫- עסקי אלפים חשובים, אין ספק. - מה עשו לך אי פעם האלפים?‬
‫אתה מאשים אותנו בכך שאתה נטוש פה?‬
‫לראייתי, האלפים לא גירשו אותי ממולדתי.‬
‫אלא האורקים.‬
‫ביתך. היכן הוא היה?‬
‫מה זה משנה?‬
‫הוא אפר עכשיו.‬
‫הכאב שאתה נושא מוכר לי.‬
‫אני משתתפת בצערך.‬
‫על אלה שאיבדת.‬
‫סביב צווארך.‬
‫זה סימן המלך של אנשיך?‬
‫- לאנשיי אין מלך. - אילו היה להם,‬
‫- היכן הייתה נמצאת הממלכה? - לאיזו מטרה?‬
‫ואילו אמרתי לך שאולי נוכל להשיב אותה?‬
‫- לצערי אין לך צבא. - הצבא זה ענייני.‬
‫למה אתה מתחמק מהשאלה?‬
‫למה ננטשת בים?‬
‫כי במקום להתענג בתהילה, בחרתי לחפש‬
‫את האויב עצמו שאחראי לסבלך.‬
‫תראי, אלפית. לא גרמת לסבל שלי ואת לא יכולה לתקן אותו.‬
‫לא משנה עד כמה רצונך עז. או גאוותך.‬
‫אז תניחי לזה.‬
‫התחלתי לרדוף אחר היריב הזה לפני שהזריחה הראשונה האדימה את הרקיע.‬
‫ייקח יותר זמן ממשך חייך‬
‫לומר אפילו את שמותיהם של אלו שנלקחו ממני.‬
‫אז להניח לזה אינה חלופה.‬
‫סוף-סוף, מעט כנות.‬
‫אם את רוצה לרצוח אורקים ולסגור חשבון, זה עניינך.‬
‫אבל אל תסווי את זה כגבורה.‬
‫האם תגיד לי היכן האויב או לא?‬
‫בארצות הדרום.‬
‫אני צריכה לדעת כמה האויב מנה,‬
‫תחת איזה דגל הם צעדו,‬
‫ואז אתה תיקח אותי למיקום הידוע האחרון שלהם.‬
‫יש לי תוכניות משלי, אלפית.‬
‫תתכונן.‬
‫- זהירות! - לאט-לאט, חמודה.‬
‫מה הכוונה, "אין גופות"?‬
‫אני מתכוונת שכל הכפר היה ריק.‬
‫כאילו האדמה בלעה את תושבי הורדרן כמו זבובים.‬
‫האדמה פה רגישה מאז ומתמיד.‬
‫ומאגם קרוקפינגר תמיד דולפים אדים.‬
‫ראיתי מנהרה.‬
‫שנחפרה לעומק ובקפידה.‬
‫לא אוכל לומר בידי מה, אבל הם חפרו לעברנו.‬
‫אני אומרת לך, אנחנו מסתכנים אם נישאר פה.‬
‫צריך להפיץ את הבשורה.‬
‫לא! הרכילות הזאת לא מקובלת עליי, ברונווין.‬
‫ראיתי מפולות מסוכנות פחות מלשון פטפטנית,‬
‫ובלי הוכחה מוצקה, זה כל מה שזה.‬
‫ולדרג, אנחנו לגמרי לבדנו.‬
‫אוסטירית' ריקה. מגדל השמירה נטוש.‬
‫אני יודע, ולא אזמין את האלפים‬
‫לחזור בשביל איזה בולען.‬
‫זו הקלה שהם עזבו. טוב, לפחות לרובנו.‬
‫עכברים ארורים.‬
‫עכברים טיפשים ומנוולים!‬
‫תיאו?‬
‫תיאו, מה הבעיה? מה קרה?‬
‫תזעיקי עזרה. לכי.‬
‫תברח! תיאו, תברח!‬
‫היי!‬
‫עצור!‬
‫אם מי מכם פה רוצה לחיות,‬
‫נצא למגדל האלפים באור ראשון.‬
‫צריך לקשור את הסירה! היא מתפרקת!‬
‫הרוח חזקה מדי.‬
‫תתפסי את החבלים!‬
‫קדימה! תן לי את ידך!‬
‫תיקשר אליי!‬
‫קדימה! תן לי את ידך!‬
‫שלום? זאת אני. זאת אני, נורי.‬
‫תבין, הנדידה הבאה שלנו בעוד כמה ימים, והכול הלך...‬
‫עקום לגמרי.‬
‫רציתי לעזור לך.‬
‫חשבתי שאוכל, אבל אני מצטערת.‬
‫זו עששית. אנחנו משתמשים בגחליליות.‬
‫מה הוא אומר להן?‬
‫אני לא דוברת את שפת הגחליליות.‬
‫אלה כוכבים.‬
‫מעין קבוצת כוכבים.‬
‫טוב, אלה כוכבים. מה זה אומר?‬
‫ככה נעזור לו.‬
‫הוא רוצה שנעזור לו למצוא את הכוכבים האלה.‬
‫זה העניין, נכון?‬
‫נכון?‬
‫מעולם לא ראיתי את הכוכבים האלה.‬
‫אבל יש לי רעיון די טוב היכן למצוא אותם.‬
‫נורי?‬
‫אני בטוח בזה. הוא לא יודע.‬
‫אולי.‬
‫אולי לא.‬
‫תמיד הייתה לך חולשה במקום חוסן‬
‫בכל מה שנוגע לאלפים.‬
‫תגיד לי, אינך חושב שזה צירוף מקרים‬
‫שאלף פשוט נחת על מפתן דלתנו? עכשיו?‬
‫אני מכיר את אלרונד כבר חצי מאה, אבא.‬
‫הייתי חש אילו הוא הסתיר משהו.‬
‫אולי הוא חש שאתה הוא זה שמסתיר משהו.‬
‫אתה מעריך מדי את בני מינם.‬
‫אנחנו אלה שמחזיקים פה ביתרון.‬
‫כן. לעת עתה.‬
‫אלרונד הוא ידיד. אני סומך עליו.‬
‫אסור שיהיה אמון בין הפטיש לבין הסלע.‬
‫בסופו של דבר אחד מהם לבטח יישבר.‬
‫תיאו!‬
‫אתה מוכן?‬
‫כן, אימא. אני מוכן.‬
‫תרגום: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות גד לוי ‬