Мій брат віддав життя, полюючи на Саурона.
Його завдання стало моїм.
Командувачко Ґаладріель.
Цей загін дійшов із вами до самого краю світу.
Минули роки, відколи бачили останнього орка.
Саме існування цієї мітки - доказ, що Саурон утік.
Тепер питання, куди?
Зло зникло.
Тоді чому воно не зникло звідси?
Цим героям дозволять перепливти море, щоб жити вічно.
Ти досить довго воювала, Ґаладріель.
Сховай свій меч.
Хто я така без нього?
Чи знайомий ти з роботою володаря Келебрімбора?
Найвидатнішого ельфійського коваля? Аякже.
Що тут забув один із тих?
У неї якась хвороба.
- Де вона паслася? - Забрела на схід пару днів тому.
Далеко на схід?
Гордерн…
Тебе ніколи не цікавило, що ще є на світі?
Там, куди ми не доходили.
Ніхто не сходить із дороги, ніхто не йде сам.
Небо дивне.
ВОЛОДАР ПЕРСНІВ: ПЕРСНІ ВЛАДИ
- Норі! - Поппі!
У тебе що, геть клямка впала? Відійди звідти!
Не підкрадайся так до інших.
А ти не стій тут.
Воно не гаряче.
Добре. Воно не гаряче.
Це не змінює того факту, що там велетень.
Знов у неї цей вираз обличчя. Тільки не цей вираз, Норі…
Норі!
Норі, ні!
Норі, не треба! Він мертвий! Ходімо!
Ні! Не треба! Будь ласка!
Ні!
Що…
Твоя мама тебе вб'є.
Ти їй не скажеш. Як і я. Ноги в руки.
Не можна його кидати, бо зжеруть вовки.
- І що? - А те, що ми не такі.
Ти не така.
Сама я його не донесу. Ти допоможеш мені чи ні?
- Ні. - Поппі!
Як саме ми будемо нести велетня?
Певно, зірка впала.
Велика.
Скільки ще прикмет тобі треба?
Як на мене, треба негайно складати намети й тікати.
А як же фестиваль?
Давайте не поспішати.
Можливо, нам безпечніше в таборі, ніж на природі.
Але ви двоє пильнуйте.
- Мальва має рацію. - Так.
Це не до добра.
Ну біжіть. Хутко.
- Добре… - Давайте. І покваптеся.
Глянь на нього. З нього кров ллє.
- Він, певно… - Він не троль!
Добре, розумако. Тоді хто він?
Може, він із великих.
Людина?
Не може бути. Він би розбився.
Може, ельф?
Вуха не такі. І він не красень.
І ще ельфи не падають з неба.
Ніхто не падає. Наскільки я знаю.
А він упав.
- Ти хоч тягнеш? - Та звісно, що тягну!
То тягни сильніше!
Безглуздя. Він нізащо не влізе на той возик.
Це лише на одну ніч.
Уранці ми спакуємо йому їжі, хай іде собі.
- Куди йде собі? - Про це подумаємо завтра.
- Це не пригода. - Як це розуміти?
- Я цього не шукала. - Ти не підеш.
- Бо не можу. - Бо не підеш.
Цей незнайомець - не людина, не ельф
і не орля зі зламаним крилом.
- То було один раз. - Він щось інакше.
Може, він щось небезпечне.
Ти говориш як Мальва й сестри.
Річ не лише в них.
Хай хтось взнає, що ми помогли чужинцю -
і ми будемо винні в усьому поганому, що станеться
за наступні три сезони.
Якщо задовго висітиме туман, колесо застрягне в колії.
- Лишенько! - Швидше, доки не впав!
Тепер ти про нього дбаєш.
Ні! Просто цей возик не мій!
Нащо ти це робиш, Норі?
Я ніби як відповідаю за нього.
- Ти за всіх відповідаєш. - Ні.
Це інша справа.
Він міг опинитися де завгодно, а опинився тут.
Так, звучить дивно, але я чомусь знаю, що він важливий.
Наче на те, що сталося, є причина.
Наче мені судилося його знайти. Мені.
Я не можу встати й піти. Доки не знатиму, що він у безпеці.
А ти можеш?
Добре. Я нікому не скажу.
Дякую.
Що взагалі їдять велетні?
Сподіваюся, не хутроногів.
Лише тих, які не вміють зберігати секрети.
Земля вся у тріщинах. Наче під час землетрусу.
Ні мертвих.
Ні поранених.
Може, всі потікали.
Може.
Це був дім Кіарана.
І… Гани. Гана була його дружиною.
Це був не землетрус. Хтось викопав цей прохід.
Щось.
Це зробили не люди.
Іди. Попередь свій народ.
Ти зі мною не підеш?
Я повинен іти цим проходом.
- Ти не знаєш, що внизу. - Саме тому я повинен іти.
ЕРЕҐІОН КРАЙ ЕЛЬФІЙСЬКИХ КОВАЛІВ
Молот Феанора.
Інструмент, що викував Сильмарили.
Коштовності, наповнені самим світлом Валінору.
Дивно, правда?
Як один предмет може створювати стільки краси…
І стільки болю.
Справжнє творіння вимагає жертв.
Кажуть, Морґот вважав Сильмарили настільки прекрасними,
що, викравши їх, він тижнями
тільки й робив, що вдивлявся в їхні глибини.
Лише коли одна його сльоза впала на коштовності,
і він побачив зло у власному відображенні,
чари нарешті спали.
Відтоді він…
Він більше не шанував їхнього світла.
Робота Феанора майже зворушила самого Ворога.
А чим хвалитися моїй роботі?
Вона зворушила мене, володарю.
Як і багатьох ельфів.
Але я прагну зробити значно більше.
Епоху тому наш король почав війну на цих берегах.
Я хочу наповнити їх красою.
Перерости дрібні роботи з коштовностями, створити предмет справжньої влади.
Що ви сподіваєтеся створити?
«Що» - це лише проблиск на далекому небосхилі.
Ти прибув в Ереґіон, щоб допомогти мені придумати, «як».
Вежа?
У якій може розміститися кузня, міцніша за всі вже збудовані.
У якій може зродитися вогонь, гарячий, як язик дракона,
чистий, як зоряне світло.
Те, що ми в ній створимо, може докорінно змінити Середзем'я.
А в чому труднощі?
Я маю завершити її до весни.
Володарю, для цього потрібна…
Робоча сила, більша за всі вже зібрані.
Так. Верховний Король її надати не може.
Тому натомість він прислав мені тебе.
Ви не думали пошукати партнерів за межами нашої з вами раси?
Чи далеко за межами?
ЕРЕҐІОН КРАЙ ЕЛЬФІЙСЬКИХ КОВАЛІВ
КАЗАД-ДУМ КРАЙ ГНОМІВ
Альянс із гномами стане дипломатичним досягненням Епохи.
Їхній принц, Дурін, - мій давній і дорогий друг.
Він мені майже як брат.
Я чув, що останнім часом гноми значно розширили свої чертоги.
Вони… різблять із каменю
із такою повагою, наче турбуються про стареньких батьків.
Я давно хотів побачити їх за роботою.
Не знав, що ви ними захоплюєтеся.
Я захоплююся всіма, хто бачить таїну предметів,
хто може уявити в чомусь звичайному
красу того, що можна зробити…
Твої друзі не зможуть дати мені доступ до своїх майстерень?
Я знаю Дуріна, він зробить значно більше.
Він привітає нас обіймами,
фанфарами,
столи будуть ломитися від їжі,
а пива вистачить, щоб наповнити Андуїн.
Чого вам треба?
Це Елронд із Ліндона
разом із Келебрімбором, володарем Ереґіону.
Просимо аудієнції принца Дуріна.
Ні.
Прошу вибачити.
Скажіть володарю Дуріну, що його друг Елронд…
Його рішення вже не зміниться, ельфе.
Фанфари?
Ну добре, друже мій.
Я починаю ритуал «Сіґін-тараґ».
Що таке цей ритуал…
Я знайду вас в Ереґіоні.
- Ти точно знаєш, що робиш? - Володарю Келебрімборе, вірте мені.
Ви - майстер своєї справи, друже мій.
Дайте мені кілька днів, щоб виконати свою.
Елмендея…
- Казад! - Дум!
Серце співає, що бачу тебе…
Ельф Елронд почав ритуал «Сіґін-тараґ».
Гномське випробування на витривалість,
створене самим Ауле.
Піднявши наші молоти,
ми будемо розбивати каменюки доти, доки один із нас уже не зможе.
Якщо цей ельф здасться,
йому заборонять вхід на всі землі гномів.
Навіки!
Чи розуміє це ельф?
Ельф розуміє.
У малоймовірному випадку ельфової перемоги…
Ми виконаємо одне його прохання. Та якщо він програє…
Вигнання. Так. Зрозуміло.
Починаймо.
Дурін!
Давай, ельфе.
Агов?
Стійте! Чекайте, це я!
Це ж я! Припиніть!
Чекайте!
Це я вчора вам допомогла. Ви ж мене пам'ятаєте?
Правда?
Ось так.
Тоді як вам таке…
Я вас не скривджу.
А ви не скривдите мене. Згодні?
Уже щось для початку, так?
Почнімо як слід. Батько завжди каже:
«Невихований хутроніг заїде в житті не далі квадратного колеса». Отже…
Я Норі.
Я…
Ні, це я Норі.
А вас як звати? Ви?
Не пам'ятаєте, так?
Ви впали з великої висоти.
У кого хочеш голова б запаморочилася.
Я раз упала з дерева.
І цілий тиждень казала на полуницю «паляниця».
Уявляєте? Паляниця.
Це їжа.
Там, звідки ви, теж їдять, правда?
Звісно, їдять, Норі, що за дурне питання.
Ні… Треба не так…
Ларґо!
Облиш його, Мальво. Допоможи сама.
Я й допомагаю, коли прошу його допомогти.
Годі валандатися, допоможи нам.
Здається, Норі рвалася з тим допомогти.
Норі!
Звідки ви взагалі?
Де ваше місце? Де всі інші?
Ваш народ. Такі, як ви.
Адже є й інші?
І вгору…
Давай, велетню.
З усієї сили, хлопці!
Що то?
Мана…
Це якась мапа?
Давайте, хлопці!
Місце є.
Мана…
Уре…
Мана…
Уре…
Схоже на крапки й кружечки.
Я не розумію.
Мана!
Я намагаюся вам допомогти, але…
Уре!
Я просто хутроніг!
Норі!
Друг!
Друг. Просто друг.
Норі.
З твоїм батьком біда.
І правда, як чорниця.
Норі, зі мною все добре.
Послизнувся на мокрій траві. Підвернув ногу.
Нема чого хвилюватися…
- Мамо… - Не зважай.
Я мала бути тут.
Ти вже тут, правда?
А тепер біжи, принеси холодної води й солі.
Наскільки все погано? Він може мігрувати?
Ну…
Ти його бачив.
Він на тій нозі навіть пелюстку не втримає.
- Яке там тягти возика. - Не пхай свого носа, Мальво.
Сюди!
Підпливай. Ближче.
- Що це ти робиш? - Я не лишу її у воді.
Значить, ділитимешся власною їжею?
Які мінливі течії долі.
Може, й ділитимуся.
Твоя може прямувати сюди чи звідси.
Не візьмеш її на борт - і ми будемо винні в її смерті.
За обговоренням смерті Добла тебе це не хвилювало.
Жорстокість нас не врятує.
Не пускайте її.
Тягніть її.
Ні.
Спершу відповіді.
Чому ти в морі?
Я відбилася від свого корабля.
Стався напад?
То ти його не бачила?
Кого не бачила?
Черв'яка.
Ми відпливли два тижні тому…
- Треба все про нас розповідати? - Чому ні?
Схоже, що вона небезпечна?
Зовнішність оманлива.
Ельфійка.
Заберіть від мене руку, сер.
Ти брехуха.
- Ми врятовані. Дивіться! - Швидше!
Дивіться! Сюди!
Допоможіть нам!
Допоможіть зробити смолоскип.
Чекайте! Доки не побачимо вітрила.
У цих водах є корсари. Хочете, щоб із вас зняли шкіру?
Це не корсарів корабель.
Це наш корабель.
Черв'як!
Не ворушіться.
Ельфійка його накликала.
Він пливе сюди!
Рятуйте!
Як тебе звати?
Ґаладріель.
Я Галбранд.
Куди попливемо?
Так!
Пес може гавкати на Місяць.
Та він не в силах його збити.
Іди собі.
Може, його світлість захоче супроводити мене до виходу?
З радістю.
Надзвичайно. Я й не мріяв побачити твоє місто геть інакшим.
За 20 років воно й не дивно.
Минуло лише 20?
Ти мусиш поділитися своїм секретом.
Наші секрети - лише для нас.
Я тебе образив?
Для відповіді треба довше їхати.
Вигнати мене без пояснення - це твоє рішення.
Ще б пак, сорочко в пір'ї.
Але перш ніж згаяти найкращий шанс,
що випав принцу гномів раз у житті,
можеш хоча б вислухати мою пропозицію?
Ось і вона.
Справжня мета твого візиту. Ти щось хочеш.
Зустрітися з другом, за яким сумую.
Сумуєш? Ти пропустив моє весілля.
Народження моїх дітей, двох!
А тепер вриваєшся в мою гору й чекаєш вітання з розкритими обіймами.
Не набивайся в друзі до тих, кого відкинув.
Відкинув? Дуріне, я…
Двадцять років для ельфа - це як оком зморгнути.
Але я за цей час прожив ціле життя.
Життя, яке ти пропустив.
То що ти хотів сказати тому…
«Другові»?
Вітаю.
Із твоєю дружиною, з дітками.
Сподіваюся, ти мені пробачиш.
І я б дуже хотів перепросити ще й твою сім'ю.
Одне вибачення перед Дісою - і геть.
Ніякого кращого знайомства.
Ніяких спогадів про минуле. І точно ніякого залишання на вечерю.
Зрозумів.
Борода Ауле! Ні!
Не може бути, ви Елронд?
Боюся, що так, чарівна пані.
Дурін не казав, що ви прийдете.
Дурін не знав.
Це моя провина, що не навідувався раніше.
Мій промах, за який я покірно прошу мені пробачити.
- Ви залишитеся на вечерю. - Він уже йде.
- Він залишиться. - Він іде!
Він залишиться.
Гей! Я ж казав вам двом не чіпати моїх бюстів!
А я казала вам, чудовиська малі, лежати в ліжках.
Що ж це робиться!
Ґердо! Ґамлі! Ану поквапте їх.
Почувайтеся як удома, прошу.
Та пам'ятай, що в гостях.
Ґамлі, нумо!
Обох посаджу в соляні печери!
Де повно печерних тролів і сталагмітових павуків!
Як ви з ним познайомилися?
Я прослухувала щойно знайдену печеру,
була майже впевнена, що ми натрапили на поклади срібла…
«Прослухували»? Я про таке й не чув.
Це коли ми співаємо до каменю.
Розумієте, гора - як людина.
У неї довга й мінлива історія, створена з незліченних дрібних часток.
Землі й руди, повітря й води.
Заспіваєш їй як слід, і кожна з цих часток відіб'є тобі твою ж пісню,
розкаже свою історію, покаже, що там сховано,
де копати, де прокласти тунель і…
І де гору краще не чіпати.
Яка прекрасна традиція.
Ну от, ми розпакували інструменти, аж раптом моя група затихла.
А тоді я побачила принца.
Він прийшов перевірити, як ми.
Щоб ви знали, це не його робота.
Спершу я вирішила, що це цікаво.
Аж доки він не прийшов знову на наш наступний огляд.
І на наступний. І на той, що був після цього.
Він завжди любив крутитися поруч.
Минуло кілька тижнів, перш ніж він насмілився залицятися.
Не більше двох тижнів.
- Їх було п'ять. - Ти брешеш.
Вона бреше.
Зараз вона вдає загадкову,
та як тільки ми познайомилися, вона закохалася в мене по вуха.
І правда, яка ж ви прекрасна пара.
Мав би приїхати на наше весілля.
Годі.
Твій друг зараз тут.
Хіба не можна порадіти цьому?
Він тут не заради нас.
Його прислав король, забрати те, що наше.
Навпаки, приїзд у Казад-дум був моєю ідеєю.
І я нічого не просив, лише вислухати.
Так, із цього все починається.
Аж гульк - і ми вже сильно шкодуємо.
- Ельфи за ельфів, так? - Хіба так було між нами?
- Не знаю! Чи було? - Борода Ауле!
Хіба так важко якось помиритися?
Бачу, ти посадив саджанець.
Посадив. Виростив.
Піклується про нього, наче це наша третя дитина.
Що це за дерево?
Відросток нашого Дерева в Ліндоні.
Це символ сили й живучості нашого народу.
Дехто звав його дурнем
за віру, що воно ростиме в такій темряві.
Там, де є кохання, ніколи не темно.
Як воно могло не зрости у такому домі, як ваш?
Ви що, вже йдете?
Боюся, я вже вам набрид.
Дякую, Дісо, за вашу гостинність.
Дуріне.
До дідька, сядь уже.
- Прошу. Я не хочу заважати. - Я сказав, сядь.
Ти впевнений?
Ні. І я досі серджуся. Розказуй про пропозицію твого короля,
щоб я вирішив, казати про неї своєму батькові
чи викинути її в найближчу шлакову яму.
Не треба триматися осторонь.
Просто я думаю: що за чоловік
із такою готовністю кине своїх друзів на смерть.
Чоловік, що вміє виживати.
Нащо бути в складі великої мішені?
Ти все одно мішень.
Сумніваюся, що безпека можлива до сходу на землю.
Підозрюю, що знайти безпеку буде важко.
Особливо тобі.
Що «відбилася» від корабля.
То он воно що?
- Ти дезертирка. - Я на неї схожа?
Ти не схожа на ту, з ким щось стається випадково.
А значить, ти тікала.
Чи до чогось, чи від чогось - я ще не вирішив.
Обов'язок вимагає вернутися в Середзем'я.
І це все, що тобі треба знати.
- Важливі ельфійські справи, напевно. - Що тобі зробили ельфи?
Звинувачуєш нас, що застряг тут?
З моєї батьківщини мене вигнали не ельфи.
А орки.
Твоя домівка. Де вона була?
Яке це має значення?
Тепер там попіл.
Я дещо знаю про біль, який ти носиш у собі.
Я тужу за тобою.
За тими, кого ти втратив.
Довкола твоєї шиї.
Це мітка короля твого народу?
У нього нема короля.
- Якби був, де було б це королівство? - Нащо тобі знати?
А якщо я скажу тобі, що ми можемо його відвоювати?
Боюся, в тебе нема армії.
Чому ухиляєшся від питання?
А ти чому застрягла в морі?
Бо замість спочинку на лаврах я обрала
відшукати ворога, винного і в твоєму горі.
Ельфійко. Не ти причина мого горя, і його не виправити.
Якою сильною не була б твоя воля. Чи твоя гордість.
Тому не чіпай моїх ран.
Я полюю на цього ворога ще з часів, коли перший світанок забарвив небо.
Усього твого життя не вистачило б,
щоб хоч вимовити імена тих, кого вони в мене забрали.
Тому не чіпати рани - не варіант.
Нарешті, хоч трохи відвертості.
Якщо ти хочеш убити орків, помститися - це твоя справа.
Але не роби з цього героїзму.
Ти скажеш мені, де ворог, чи ні?
У Південних Землях.
Я маю знати, скільки було ворогів,
під чиїм стягом вони йшли,
а тоді ти відвезеш мене туди, де їх бачили востаннє.
У мене свої плани, ельфійко.
Готуйся.
- Обережно! - Легше, люба.
Що значить «нема тіл»?
Що всеньке село було порожнє.
Наче земля проковтнула населення Гордерну, як мух.
Земля тут дратівлива. Завжди була.
А з Довгого озера завжди йде пар.
Я бачила тунель.
Викопаний глибоко й гарно.
Чим - я не можу сказати, але копали в нашому напрямку.
Кажу тобі, залишатися тут ризиковано.
Треба всім сказати.
Ні! Я не допущу цих чуток, Бронвін.
Я бачив обвали, менш небезпечні, ніж непокірні язики,
і поки нема доказів, нема про що говорити.
Волдреґу, ми самі-самісінькі.
Остіріт порожній. Сторожова вежа покинута.
Знаю, і я не покличу ельфів назад
через якесь провалля.
Те, що вони пішли, - це полегшення. Принаймні для більшості з нас.
Кляті миші.
Дурні, огидні миші!
Тео?
Тео, що таке? Що сталося?
Клич на допомогу. Іди.
Тікай! Тео, біжи!
Гей!
Стій!
Якщо серед вас є ті, хто хоче жити,
ми вирушаємо до вежі ельфів на світанку.
Треба зв'язати човен! Він розвалюється!
Надто сильний вітер.
Бери мотузки!
Швидше! Давай руку!
Прив'яжися до мене!
Ну ж бо! Давай руку!
Агов? Це я. Це я, Норі.
Розумієте, наша наступна міграція уже за кілька днів, і все пішло…
Через пень-колоду.
Я хотіла вам допомогти.
Я думала, що зможу, але пробачте.
Це ліхтар. Ми використовуємо світляків.
Що він їм каже?
Я не говорю світляковою.
Вони зорі.
Якесь сузір'я.
Добре. Це зорі? Що це означає?
Так ми йому допоможемо.
Він хоче, щоб ми допомогли йому знайти ті зорі.
Адже так?
Правда?
Я ще не бачила таких зірок.
Та я приблизно знаю, де їх можна відшукати.
Норі?
Я в цьому впевнений. Він не знає.
Можливо.
А може, й ні.
У тебе завжди була слабкість
до ельфів.
Скажи, тебе не дивує цей збіг -
що в нас на порозі раптом з'являється ельф? Зараз?
Я знаю Елронда пів століття, батьку.
Я б відчув, якби він щось приховував.
Може, він відчув, що саме ти щось приховуєш.
Ти надто до них підозрілий.
У цій ситуації молот тримаємо ми.
Так. Поки що.
Елронд - друг. Я йому довіряю.
Між молотом і каменем довіра неможлива.
З часом чи одне, чи інше обов'язково трісне.
Тео!
Ти готовий?
Так, мамо. Я готовий.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова
Творчий керівник Дмитро Восколович