Na počátku není nic zlé.
Tady jsem! Tady.
A byla doba, kdy byl svět tak mladý,
že ještě nezažil východ slunce.
Ale i tehdy bylo světlo.
Je to hotové?
Ani ty nemůžeš věřit, že se ta kocábka udrží na vodě.
Nebude se držet na vodě.
Bude plout.
Ne!
Přestaň!
Rozbiješ ji!
Ne! Přestaňte!
-No tak. -Dost, rozbijete ji!
Říkal, jsem, že se na vodě neudrží.
Nech mě!
Zase jsi ztratila rovnováhu, Galadriel?
Byla to dobrá loď, sestřičko.
Vyrobila jsem ji, jak jsi mě to učil.
Víš, proč loď pluje a kámen se potopí?
Protože kámen se dívá dolů.
Temnota vody je nesmírná a neodolatelná.
Loď temnotu cítí také,
jak se snaží ji ovládnout a stáhnout pod hladinu.
Ale loď má tajemství.
Neboť na rozdíl od kamene hledí vzhůru.
Soustředí se na světlo, které ji vede,
šeptá jí o vznešenějších věcech, jež temnota nezná.
Ale někdy je světlo stejně jasné,
když se odráží na vodní hladině.
Je těžké poznat, co je nahoře a co dole.
Jak mám vědět, které světlo následovat?
Ale zdá se to tak prosté.
Nejdůležitější pravdy takové často jsou.
Ale musíš se je naučit rozeznat.
Vždycky tu nebudu, abych ti napovídal.
Nebudeš?
Pojď. Otec s matkou čekají.
Neměli jsme slovo pro smrt.
Neboť jsme mysleli, že naše radost nikdy neskončí.
Že naše světlo nepohasne.
Takže když náš Černý nepřítel Morgoth
zničil světlo našeho domova...
Vzepřeli jsme se.
A legie elfů šla do války.
Opustili jsme náš domov Valinor a vydali se na cestu do vzdálené říše.
DĚLÍCÍ MOŘE
Do země plné nevýslovných nebezpečí a bezpočtu podivných tvorů.
Na místo zvané Středozem.
Valaron kalanen!
Firuvantë!
Tvrdili, že to rychle skončí,
ale válka Středozem zpustošila.
A trvala celá staletí.
Tehdy smrt dostala mnoho jmen.
Nakonec byl Morgoth poražen.
Ale způsobil moc zármutku.
Neboť jeho skřeti se rozutekli do všech koutů Středozemě
a své řady dál rozšiřovali
pod vedením nejoddanějšího služebníka,
krutého a vychytralého čaroděje.
Říkali mu Sauron.
Můj bratr se zapřisáhl, že ho najde a zničí.
Ale Sauron ho našel první
a označil jeho tělo symbolem,
jehož význam nerozeznali ani ti nejmoudřejší z nás.
A tam, v temnotě,
se jeho slib stal mým.
A tak započal náš lov.
Honba za Sauronem nás dovedla až na samý kraj světa.
Ale stopa vychladla.
Ubíhal rok za rokem.
Století za stoletím.
A mnoha elfům bolest těch dní
vyprchala z mysli.
Stále více z nás
začalo věřit, že Sauron je jen vzpomínka.
FORODWAITH NEJSEVERNĚJŠÍ PUSTINA
A že hrozba konečně zanikla.
Kéž bych mohla být jednou z nich.
Velitelko Galadriel.
Šli jsme s tebou až na kraj světa.
Ale nikdo, kdo se opovážil hledat tuto poslední pevnost,
nic nenašel.
Poslední skřet byl spatřen před mnoha lety.
Copak není možné, že ostatní velitelé mají pravdu a náš nepřítel už není?
Blíží se noc.
Jak dlouho živí vydrží tam, kam se neodváží ani sluneční svit?
Možná bychom se měli utábořit tady.
A zítra se vydat k domovu.
Ztrácíme světlo.
Velitelko, počkej!
Ne. Jdeme dál.
Galadriel, stůj!
Nic tu není. Už bychom to našli.
Našli jsme to.
Jsme tady.
Tady se skřeti shromáždili po Morgothově porážce.
Muselo jich uniknout víc, než si dovedeme představit.
Už necítím ruku.
Ne.
Je tu tolik zla, že naše pochodně nesálají teplo.
Tudy.
Jak si můžeš být jistá?
Tady je nejchladněji.
Tady je zazděný vchod.
Zbourejte to.
Co je to za špatnost?
Tito skřeti si zahrávali s mocí Neviděného světa.
Nějaká starobylá temná magie.
Ale jaký byl jejich účel?
Jistě je věky zapomenutý.
Ať se tu stalo cokoli, bylo to dávno.
Voda.
Ani kámen nemůže skrýt znamení toho,
jehož ruka žhne plamenem.
Byl tady.
Sauron.
Řekni ostatním, ať si odpočinou.
Ráno vyrazíme hledat dál na sever.
Dál na sever?
To znamení značí cestu pro skřety.
Naposledy jsem jej viděla na svém bratrovi.
Musíme ho následovat.
Je staré celá staletí.
Kdo ho tu nechal, může být dávno mrtvý.
Nebo čeká a sbírá síly.
Zdokonaluje černou magii, která mu tady unikala.
Naše rozkazy jsme splnili před měsíci.
Musíme se vrátit domů a poradit se s Velekrálem.
Mezi námi není nikdo,
kdo by toužil po domovu víc než já.
Stále ještě cítím světlo stromů na své tváři.
Stále ho vidím.
A dokud si nebudeme jisti,
že je zničena poslední stopa po našem nepříteli...
Nemohu se vrátit.
Sněžný obr!
Neměli jsme sem chodit.
Brzy odejdeme.
Rozkazy máte.
Odcházíme za rozbřesku.
Pak půjdeš sama.
PÁN PRSTENŮ: PRSTENY MOCI
RHOVANION DIVOČINA VÝCHODNĚ OD ANDUINY
Něco je tady špatně. Žádná kořist.
V každém křoví vlk.
Nepřipadá ti to zvláštní?
Svět je zvláštní.
Kdybych se nechal rozhodit,
nevstal bych ze své sesle.
Hej!
Nezastavuj se.
Proč?
Vypadalo to jako jezevec. Možná liška.
Nebo spíš Chluponoh.
Chluponoh?
Nechtěj je vidět,
ale když ho uvidíš, dávej si bacha.
Jsou to nebezpeční tvorové.
To sis vymyslel.
Pojď. Hoď sebou!
Před setměním ať jsme u jezera.
Čistý vzduch.
Nori.
Poutníci? V tuhle roční dobu?
-To je znamení. -Zlé znamení.
-Horší být nemůže. -Jen klid, Ibiško.
Naposled sem poutníci přišli takhle brzo za Velkého mrazu.
A na tak špatnou dobu nikdo nezapomene.
Nejspíš se jen ztratili. Tak to bude.
Připálíš večeři.
Hledala jsem všude.
Děti jsou pořád venku.
Nic se jim nestane, Goldie.
Je s nimi Nori. Znáš ji přece.
No právě.
Už se můžeme vrátit?
Je tu 110 věcí, co nás můžou zabít.
O jednu víc, když započítáš svůj strach.
Takhle daleko nesmíme.
Kdybychom dělali jen to, co smíme,
nedělali bychom nic.
Já první!
Pojď. Pozor na tu kaluž.
Pozor na hlavu.
Tudy!
Nori!
Držím tě.
To je...
Nori!
Kouzelné.
Tak pojď.
Už se můžeme vrátit?
-Vždyť jsi to ještě neviděla. -Co?
To je dobrá skrýš pro trolla.
Propáníčka.
Nori!
Něco jsem našla.
Je to v bahně.
Co to je?
Vypadá to jako pacinka.
Pes.
To byl jen pes. Víš, jak mají rádi bobule.
On nám sní bobule?
Když nás neuvidí, tak ne.
Do dvojic a jdeme domů.
-Proč ten spěch? -Vlk.
Slyšeli jste sestru. Musíme jít.
Pojďte. No tak.
První v táboře dostane koláč na Slavnosti sklizně.
Pojďte. Stihneme to k plotu.
Kdyby se někdo ptal, hledali jsme šneky.
„I Palannúmen... I Alfirimë Nóri...
Na metta avantë...
Domů.
Po staletí prohledávali skaliska a rokliny,
aby odstranili poslední zbytky našeho nepřítele.
Jako jarní déšť z kostí...
Mrtvého zvířete.“
„Jarní déšť z kostí...“
Posel Elrond.
Konečně.
Ano. Je to skoro, jako bych si nepřál být nalezen.
Jaké jsou zprávy?
Rada ti s politováním oznamuje,
že ti nedovolí zúčastnit se dalšího zasedání.
Jen elfským pánům.
Ještě něco?
Ano. Dorazila tvoje přítelkyně.
Je tady? Proč jsi to neřekla hned?
Na obřad.
LINDON HLAVNÍ MĚSTO VZNEŠENÝCH ELFŮ
Galadriel.
Elronde.
Lindon tě přijímá s milostí.
S milostí jsem přijata.
Když přejdeš na druhou stranu, prý uslyšíš píseň,
kterou všichni uchováváme v paměti.
Jsi ponořena do světla
opojnějšího než jakýkoli prožitek ve Středozemi.
Jako malá jsem jiný pocit neznala.
A podívej teď.
Velitelka Severní armády. Válečnice z Pustin.
Skoro jsem čekal, že přijedeš umazaná od bahna.
Tentokrát od krve obra a s omrzlinami.
A bez armády.
Všechno mi pověz.
Existence tohoto znamení dokazuje, že Sauron unikl.
Pořád tam někde je.
Otázka je kde.
Požádám krále o novou armádu.
-Když mi poskytne dost... -Sotva jsi přijela.
Musíš již mluvit o odjezdu?
Sám víš, proč musím.
Na oficiální záležitosti bude dost času později.
Chci slyšet o tobě.
O tvé strastiplné cestě.
Elronde.
Opravdu se z tebe stal politik.
Od tebe to zní zlověstně.
Nejsem dívka od dvora, kterou odbudeš prázdnými lichotkami.
Chci mluvit přímo s králem.
To jsi řekla jasně.
Tak ti to oplatím.
Nebyla to tvoje armáda, kdo vzdoroval tvým rozkazům,
ale ty jsi vzdorovala Velekrálovým,
když ses vydala za povolené území.
Jako projev velkorysosti
se rozhodl ocenit tvé úspěchy...
A přehlédnout tvou troufalost.
Zkoušej ho dál
a zjistíš, že možná nemá takové pochopení, jak jsi doufala.
Zařídíš mi audienci, nebo ne?
Pokud si to budeš přát i po obřadu,
budeš ji mít.
Vrátila se.
-Jak se ti daří? -Dobře, otče.
A podívejme se na ni!
Tos našla u řeky, co?
Slyšela jsi o těch poutnících?
-Poutníci? -Lovci.
Dva.
Velcí jako hora.
Přímo na tom hřebeni.
A já je propásla.
Kdyby ses držela blízko domova, nepropásla bys nic.
Zase jsi byla u staré farmy.
Že ano?
Byla jsem opatrná.
Ale děti možná nebyly.
Omlouvám se, nevěděla jsem to.
Před sklizní sem poutníci nechodí.
Ani vlci.
Říkám si, jestli není na jihu zle.
A jak se to týká tebe, Elanor Brandonožková?
Copak tě nikdy nezajímalo...
Co je tam venku?
Jak daleko teče řeka
nebo kde se vrabci učí nové jarní písně?
Svět musí být plný divů,
na které tady nenarazíme.
Už jsem ti to říkala.
Několikrát.
Elfové chrání své lesy.
Trpaslíci doly. Lidé svá pole s obilím.
I stromy chrání půdu pod svými kořeny.
Ale my Chluponozi jsme uchráněni strastí širého světa.
Jsme jen vlnky v předlouhém toku.
Naši cestu určují roční období.
Nikdo nesejde z cesty a nikdo nejde sám.
Máme jeden druhého. Jsme v bezpečí.
Tak přežijeme.
Běž pomoct svému otci.
To je tvůj problém. Kolo má být kulaté.
Tito nejstatečnější válečníci
před námi poklekli jako vítězové.
Ačkoli Morgoth padl před Věkem,
někteří se obávali, že nové zlo povstane z jeho stínu.
Takže po staletí
tito vojáci prohledávali skaliska a rokliny,
aby smyli poslední zbytky našeho nepřítele
jako je jarní déšť smývá z kostí zdechliny.
A nyní se konečně
triumfálně navrátili k nám,
neboť bezpochyby prokázali,
že je válka u konce.
Dnes...
Začíná období míru.
A jako projev naší vděčnosti
udělím těmto hrdinům poctu
v celé naší historii nevídanou.
Dovedeme je k Šedým přístavům
a umožníme jim přeplout moře na místo věčného spočinutí
v Blažené říši na Dálném západě.
V Zemi neumírajících, Valinoru.
Konečně půjdou domů.
Budeš tam jen stát a funět jako skřet?
Říká se, že víno vítězství je nejsladší
pro ty, v jejichž hořkých zkouškách zrálo.
Necítím se vítězně.
Zasloužíš si pocty tohoto dne.
Tvůj bratr by byl pyšný.
Vzpomínám si, když vyřezali první z nich.
Podoba padlého uchována v něčem živém.
Myslela jsem si, že spočinu tady,
s nimi.
Ale musím je opustit.
Je to dar od tvého krále.
Dar, který jsem se rozhodla odmítnout.
Galadriel, ty...
Můj bratr dal svůj život za dopadení Saurona.
Jeho úkol je nyní můj.
Vydám se hledat nepřítele, jenž nám unikl na severu.
Sama, když budu muset.
Ano. Tvé tajemné znamení.
Ukázal jsem ho Velekráli.
-Tak proč... -Protože spatřit znamení
neznamená, že jsi blízko Sauronovu nalezení.
Je konec. Zlo je pryč.
Tak proč nezmizelo odsud?
Po všem, co jsi prožila,
je přirozené cítit zmatek.
Zmatek?
Jsem vděčná, že jsi nezažil zlo jako já.
Ale neviděl jsi to, co já.
Viděl jsem toho dost.
Ne tolik, co já.
Zlo nespí, Elronde.
Vyčkává.
A v okamžiku naší nepozornosti
nás oslepí.
Řekněme, že vše je tak, jak se obáváš,
a tento nepřítel je někde venku a čeká.
Skutečně věříš, že tě jeho nalezení uspokojí?
Že další skřet na tvém meči ti přinese klid?
-Pokud se mýlíš... -Nemýlím.
Pokud se mýlíš,
povedeš další elfy na smrt ve vzdálených zemích?
Aby ses přesvědčila, že jsi udělala dost,
kolik soch chceš přidat na tuto cestu?
Nikdo v historii toto volání neodmítl.
Když to uděláš, možná už znovu nepřijde.
Zůstaneš tady jako vyvrženec,
otrávena temným šepotem a sny.
A myslíš, že můj osud bude na západě lepší?
Kde se zvuk písně bude vysmívat válečnému křiku v mých uších?
Říkáš, že jsem zvítězila nad hrůzami Středozemě.
Ale ve mně bys je nechal žít?
Abych si je vzala s sebou?
Nehynoucí, neměnné, neutuchající
v zemi věčného jara?
Jen v Blažené říši
lze uzdravit, co je v tobě zlomeno.
Běž tam.
Běž, a slibuji ti...
Pokud se potvrdí jen šepot zvěsti o hrozbě, kterou vidíš,
nepřestanu, dokud to nenapravím.
Bojovala jsi dost dlouho, Galadriel.
Slož svůj meč.
A čím mám být bez něho?
Čím jsi byla vždy.
Mou přítelkyní.
JIŽNÍ KRAJE Země lidí
Buď zdráv.
Caraes ve třech tazích.
Nejspíš byl otráven.
Otráven? Kým?
Nejspíš to ten packal udělal sám.
Arondire.
Vážně už je to čtrnáct dní?
Je.
Obávám se, že nemám co hlásit.
Pár šarvátek, podvádění v kostkách.
A... Ano!
Minulé úterý jsme tu měli pozdvižení.
Hoši se prali kvůli dívce.
Házela očkem po jiném, jestli mě chápeš.
Svlažíš si hrdlo, vojáku?
Má studna je ti k dispozici.
A ta otrava?
Jaká otrava?
Ta, o které jste zrovna mluvili.
To nic.
Jen plky o jedovaté trávě.
Procházel tudy jeden, co si stěžoval na pastvu.
Že roste jen plevel.
Odkud byl?
To neříkal. Asi z východu.
Kdy tu byl?
Nech to být, ušáku.
Je to jen tráva.
Pakáž, za kterou nás máte, vymřela před tisícem let.
Kdy už necháte minulost být?
Minulost je s námi se všemi, ať se nám to líbí nebo ne.
Jednou se vrátí náš pravý král.
A vytáhne nás zpod té vaší špičaté boty.
Klid, chlapče. Uhas ten oheň.
No tak, chlapče.
Chceš ještě něco?
Dej mi ruku.
Semena alfirinu.
Tuto květinu jsem neviděl od dětství.
Kde jsi je našla?
Musela jsem je vyměnit s léčitelkou, která tudy procházela.
Okvětní lístky drtíme na mast.
Drtíte?
Něžně.
Jsou mezi vámi léčitelé?
Jsou.
Ale říkáme jim umělci.
Většina ran se nám zahojí sama,
takže jejich práce je zachovat krásu.
Neboť krása má moc vyléčit duši.
Pak doufám, že jsou pro tebe květy alfirinu krásné.
Uvidíme se příště.
Vojáku.
Něco nového?
Nic neobvyklého.
A studna...
Jaké to bylo?
Nabral jsi tam vodu?
Čekají nás v Ostirithu.
Zvážil jsi důsledky, kterým budu čelit,
když Strážce zjistí, co děláš?
Asi ti nerozumím.
Je těžké je hlídat,
když musím dávat pozor na tebe.
Myslíš, že jsem slepý?
Ne. Myslím si, že moc mluvíš.
A páchneš shnilým listím.
To tedy ne.
Ale ano.
Jen říkám, že pouze dvakrát v historii
proběhl pokus o spárování lidí a elfů.
A pokaždé to skončilo tragédií.
Smrtí.
Nemusíš mi to připomínat.
Tak proč v tom pokračuješ?
Dej mi jeden důvod. Jeden.
Arondire! Médhore!
Velekrál prohlásil válku za ukončenou.
Předsunuté hlídky demobilizují.
Odcházíme.
Poslední pohled?
Sloužím tady už 79 let.
Asi jsem si zvykl.
Věřil bys tomu, že to bývala neúrodná skála?
Hodně se to tu změnilo, Strážce.
Ale lidé, co tu žijí, ne.
Krev těch, co stáli při Morgothovi, jim stále proudí v žilách.
To už je dávno.
Čím jsi byl před válkou?
Pěstitel.
Pak se vrátíš domů významnější, než jsi byl.
S poctami, titulem.
Tvůj život začne znovu.
Ale pamatuj si jedno, Arondire,
přes 79 let jsi hlídal muže a ženy z Tirharadu
ne kvůli tomu, co udělali jejich předkové...
Ale kvůli tomu, co stále jsou.
A buď vděčný.
Že už je nemusíš nikdy vidět.
Opatrně. To je ohnivý kořen. Musíš to dělat pomalu.
Když ještě zpomalím, budu tady celý den.
Dnes ráno jsi mrzutý.
Skoro jsem nespal. Myši dělaly kravál
-pod podlahou. -Zase?
Poslední tři noci. Škrábaly a drápaly.
Co tady dělá jeden z nich?
Prý odcházíte.
Ano.
Kde je zbytek tvé čety?
Nejspíš mě právě hledají.
Tak co děláš u mého domu?
Řekni, co chceš říct.
Už jsem to řekl.
Stokrát, všemi způsoby, jen ne slovy.
Matko.
Hledá tě nějaký muž.
Mami.
Léčíš i zvířata?
Podíváš se mi na ni?
Má nějakou nemoc.
Jakou?
Horečka to není.
Ani nemá žádné vředy.
Kde se pásla?
Před pár dny se zatoulala na východ.
Myslíš, že něco sežrala?
Co to z ní vyteklo?
Jak daleko na východ?
Možná došla až do Hordernu.
Kam jdeš?
Hordern je den cesty. Můžu tam být před setměním.
Půjdu s tebou.
Pospěš si.
Když nás tu najde, vyrazí z nás duši.
Našel jsem to náhodou.
Šlápl jsem na správné prkno.
Řekni,
je to pravda? O tvé mámě?
Co?
Slyšel jsem, že ji Waldreg načapal s ušatcem
u studny.
Kdo ti to řekl?
Všichni.
Je to lež.
Možná proto tvůj táta utekl.
Můj otec neutekl.
Tak co se s ním stalo?
Ani to nevíš, viď?
Ten darebák tam má královskou odměnu.
Tohle je skutečná odměna.
Pozor!
Rychle, běž.
Už na ni nedohlédnu.
Galadriel si byla tak jistá, že její hledání musí pokračovat.
Viděli jsme, že když to udělá,
nechtěně bude udržovat při životě zlo, které chce porazit.
Neboť stejný vítr, který chce uhasit oheň,
jej může rozšířit.
Pak stín, který hledá...
Věříš, že existuje?
Netrap se tím.
Udělal jsi správnou věc.
Pro Galadriel a pro Středozemi.
Je těžké vidět, co je správné,
když se mísí přátelství a povinnost.
Takové je břímě těch, kteří vedou,
a těch, kteří se o to pokoušejí.
Galadriel vyplouvá k západu slunce.
A my musíme hledět k novému svítání.
Jsi seznámen
s dílem pána Celebrimbora?
Největšího z elfských kovářů? Ovšem.
Jeho um jsem obdivoval již jako dítě. Proč se ptáš?
Chystá se pustit do nového projektu. Nesmírně důležitého.
A rozhodli jsme, že budeš pracovat s ním.
Ale detaily může vysvětlit sám pán Celebrimbor.
Nejdřív velcí lidé, teď hvězdy.
Oči otevřené, když by měly spát.
Skoro jako...
Jako by něco hledaly.
Co hledají?
Výprask, jestli si nebudeš hledět svého.
Co je to? Co tam nahoře vidíš?
Máš nos po svém otci,
tak ho nestrkej, kam nemáš.
Jsi moc zvědavá a všetečná, abys patřila mezi Chluponohy.
Víš jistě, že nejsi zčásti veverka?
Sadoku, prosím.
Řekni mi to.
Obloha je zvláštní.
Zvláštní...
Jak zvláštní?
Nori! Máš to mazání?
Už běžím.
Jak dobře znáš obyvatele Hordernu?
Dost. Narodila jsem se tam.
Proč?
Lidé z Hordernu byli známí nezlomností
ve své loajalitě k Morgothovi.
Co jsi to právě řekl?
Pravdu.
Mluvíš o mých přátelích.
Blízkých příbuzných, znám je. Jsou to dobří lidé.
Proto jsem tu s tebou.
A ne se Strážcem.
Bronwyn.
Za celou dobu v této zemi jen u tebe jsem se setkal s laskavostí.
Hordern.
JIŽNÍ KRAJE
STŘEDOZEM
DĚLÍCÍ MOŘE
Víš, proč loď pluje, a kámen se potopí?
Galadriel.
Podej mi ruku.
Ale někdy je světlo stejně jasné,
když se odráží na vodní hladině.
Jak mám vědět, které světlo následovat?
Někdy to nezjistíme,
dokud se nedotkneme temnoty.
Galadriel!
Překlad titulků: Ludmila Vodičková
Kreativní dohled: Kateřina Hámová