Alussa mikään ei ole pahaa.
Täällä.
Oli myös aika, jolloin maailma oli niin nuori,
ettei aurinkokaan ollut noussut.
Mutta silloinkin oli valoa.
No? Onko se jo valmis?
Edes sinä et voi uskoa tuon vanhan romun kelluvan.
Ei se kellukaan.
Se purjehtii.
Lopeta!
Ei, älä!
Lopeta! Rikot sen!
Lopeta! Älä!
-Älä viitsi. -Lopeta, rikot sen!
Sanoinhan, ettei se kellu.
Irti minusta.
Pettikö tasapaino taas, Galadriel?
Se oli hyvä laiva, sisko.
Tein sen juuri kuten opetit.
Tiedätkö, miksi laiva kelluu, mutta kivi ei?
Koska kivi näkee vain alaspäin.
Veden pimeys on valtava ja vastustamaton.
Laivakin tuntee pimeyden,
joka pyrkii ottamaan sen valtaansa ja vetämään veden alle.
Mutta laivan salaisuus on tämä.
Toisin kuin kiven, sen katse suuntautuu ylöspäin.
Se kiinnittyy valoon, joka ohjaa sitä
ja kuiskii suuremmista asioista kuin pimeys tietää.
Joskus valot kuitenkin loistavat yhtä kirkkaasti
veden pinnan heijastuksina kuin taivaalta.
On vaikea sanoa, mikä on ylhäällä ja mikä alhaalla.
Mistä tiedän, mitä valoja seurata?
Vaikuttaa yksinkertaiselta.
Tärkeimmät totuudet usein ovat.
Sinun pitää oppia tunnistamaan ne itse.
En ole aina paikalla kertomassa niitä.
Etkö?
Tule. Isä ja äiti odottavat.
Meillä ei ollut sanaa kuolemalle,
sillä luulimme ilomme kestävän ikuisesti.
Luulimme, ettei valomme koskaan himmene.
Joten kun Suuri vihollinen Morgoth
tuhosi kotimme valon...
Me teimme vastarintaa.
Suuri joukko haltioita kävi sotaan.
Jätimme kotimme Valinorin ja matkasimme kaukaiseen maahan.
EROTTAVAT MERET
Maahan täynnä tuntemattomia vaaroja ja lukemattomia outoja olentoja.
Paikkaan, joka tunnetaan Keski-Maana.
Valaron kalanen!
Firuvantë!
Sodan piti olla nopeasti ohi,
mutta se raunioitti Keski-Maan
ja kesti satoja vuosia.
Opimme monia sanoja kuolemalle.
Lopulta Morgoth lyötiin.
Mutta ensin koettiin paljon surua.
Hänen örkkejänsä oli levinnyt Keski-Maan joka kolkkaan.
Ne lisääntyivät yhä enemmän
komentajanaan Morgothin uskollisin palvelija,
julma ja kiero noita.
Häntä kutsuttiin Sauroniksi.
Veljeni vannoi etsivänsä ja tuhoavansa hänet,
mutta Sauron löysi hänet ensin
ja merkitsi hänen lihansa symbolilla,
jonka merkitystä viisaimmatkaan meistä eivät tienneet.
Ja siellä pimeydessä
otin hänen valansa omakseni.
Niinpä me jahtasimme.
Jahtasimme Sauronia maan ääriin.
Jäljet kuitenkin heikkenivät.
Vuosi toisensa jälkeen vaihtui,
vuosisata toisensa jälkeen.
Monilla haltioilla noiden aikojen tuska
haihtui ajatuksista ja mielestä.
Yhä useammat meistä
alkoivat uskoa Sauronin olevan pelkkä muisto.
FORODWAITH POHJOINEN AUTIO
Ja että uhka oli vihdoinkin ohi.
Kunpa voisin olla yksi heistä.
Komentaja Galadriel.
Komppania on seurannut teitä maailman ääreen,
mutta kukaan tätä viimeistä linnaketta etsinyt
ei ole löytänyt mitään.
Yhtään örkkiä ei ole nähty vuosikausiin.
Kenties muut komentajat ovat oikeassa, eikä vihollista enää ole.
Yö lähestyy.
Kauanko elävä liha kestää siellä, minne päivänvalokin pelkää mennä?
Ehkä olisi viisasta leiriytyä tähän
ja lähteä huomenna kohti kotia.
Valo käy vähiin.
Komentaja, odottakaa!
Ei. Me jatkamme matkaa.
Galadriel, pysähdy!
Täällä ei ole mitään. Meidän pitäisi olla jo perillä.
Me olemmekin.
Tämä on se paikka.
Tänne örkit kokoontuivat Morgothin tuhon jälkeen.
Pakoon päässeitä olikin enemmän kuin luulimme.
Käteni on tunnoton.
Ei.
Paikka on niin paha, etteivät soihdutkaan lämmitä.
Tännepäin.
Miten voitte olla varma?
Täällä on kylmintä.
Täällä on tukittu ovi.
Avatkaa se.
Mitä tämä on?
Örkit käyttivät varjomaailman voimia.
Jotain muinaista noituutta.
Mutta mihin tarkoitukseen?
Se on varmasti jo unohtunut.
Tapahtuneesta on jo kauan aikaa.
Vettä.
Edes kivi ei voi peittää sen merkkiä,
jonka käsi on sammumaton liekki.
Hän oli täällä.
Sauron oli täällä.
Käske muiden levätä, kun vielä voivat.
Jatkamme aamunkoitteessa. Etsimme pohjoisempaa.
Pohjoisempaa?
Merkki oli jätetty örkkien seurattavaksi.
Näin sen viimeksi veljessäni.
Sitä on seurattava.
Merkki on satoja vuosia vanha.
Sen jättäjä voi olla kuollut.
Tai odottelee, kerää voimiaan,
kehittää sitä, mikä ei täällä onnistunut.
Ylitimme valtuutemme kuukausia sitten.
Meidän pitää ensin palata kotiin ja kysyä korkealta kuninkaalta.
Vannon, ettei kukaan meistä kaipaa kotiin
niin paljon kuin minä.
Tunnen yhä Puiden valon kasvoillani.
Näen sen yhä.
Ennen kuin olemme varmoja,
että vihollinen on lyöty viimeistä myöten,
en voi palata.
Lumipeikko!
Ei olisi pitänyt tulla tänne.
Lähdemme pian.
Käsky on annettu.
Marssimme aamun valjetessa.
Sitten saatte tehdä sen yksin.
TARU SORMUSTEN HERRASTA: MAHTISORMUKSET
RHOVANION ERÄMAA ANDUINISTA ITÄÄN
Jokin on pielessä. Ei mitään metsästettävää.
Susia joka pusikossa.
Eikö se ole sinusta outoa?
Maailma on outo.
Jos antaisin sen hämätä,
istuisin vieläkin krouvissa.
Jatketaan matkaa.
Miksi?
Tuo taisi olla mäyrä tai kettu.
Pikemminkin karvajalka.
Karvajalka?
En välittäisi nähdä sellaista,
mutta jos näet, pidä varasi.
Ne ovat vaarallisia otuksia.
Keksit tuon itse.
Töppöstä toisen eteen!
Koetetaan päästä järvelle ennen auringonlaskua.
Reitti selvä.
Nori!
Matkamiehiä? Tähän aikaan vuodesta?
-Se on taatusti huono ennusmerkki. -Niin on.
-Erittäin huono. -Rauhoitu, Malva.
Viimeksi näin kävi suuren pakkasen aikaan,
ja jokainen muistaa, miten synkkää aikaa se oli.
Luultavammin he eksyivät. Siitä sen täytyy johtua.
Pilaat illallisen.
Olen etsinyt joka puolelta.
Pikkuiset ovat yhä tuolla.
Ei heillä ole hätää, Kaunokki.
Nori on heidän kanssaan. Tunnethan hänet.
Niin tunnen.
Voimmeko kääntyä takaisin?
Ainakin 110 asiaa täällä voi tappaa meidät.
111, jos lasketaan murhaava murehtimisesi.
Meidän ei pitäisi olla näin kaukana.
Jos jättäisimme tekemättä kaiken kielletyn
tekisimme tuskin mitään.
Minä ensin!
Mene nyt. Varo lätäkköä.
Varo päätäsi.
Tännepäin!
Nori!
Autan.
Nori!
Hurmaavaa.
Tule nyt.
Voimmeko nyt palata?
-Et ole edes nähnyt sitä vielä. -Mitä?
Hyvä piilopaikka töyrypeikolle, sanoisin.
Johan on marjat.
Nori!
Löysin jotain.
Mudassa on jotain.
Mikä se on?
Näyttää jalanjäljeltä.
Koira.
Pelkkä koira. Koirathan pitävät marjoista.
Syökö se marjamme?
Ei, jos se ei näe meitä.
No niin, käsi käteen, kaikki. On aika lähteä.
-Miksi näin kiire? -Susi.
Kuulitte, mitä sisko sanoi.
Tulkaa, mennään.
Ensimmäinen leirillä saa piirakan elojuhlissa.
Mennään.
Muistakaa, että jos joku kysyy, olimme vain etanoita etsimässä.
"I Palannúmen... I Alfirimë Nóri...
"Na metta avantë...
"kotiin.
"Satojen vuosien ajat he ovat nuohonneet kalliot ja halkeamat
"huuhtoen pois vihollisemme viime rippeet
"kuin kevätsade, joka laskeutuu kuolleen
"eläimen luille."
"Kevätsade, joka laskeutuu kuolleen..."
Sanansaattaja Elrond.
Vihdoinkin.
Olisi voinut luulla, etten halua tulla löydetyksi.
Mitä uutisia?
Neuvosto joutuu ilmoittamaan,
ettette saa osallistua seuraavaan istuntoon.
Vain haltiaruhtinaat.
Oliko muuta?
Kyllä. Ystävänne on saapunut.
Onko? Mikset heti sanonut?
Tulin seremoniaan.
LINDON SUURHALTIOIDEN PÄÄKAUPUNKI
Galadriel.
Elrond.
Lindon ottaa sinut armolla vastaan.
Armolla minut on vastaanotettu.
Sanotaan, että ylittäessään kuulee laulun,
jonka muistoa me kaikki kannamme.
Sitä uppoaa valoon,
joka on huumaannuttavampi kuin mikään Keski-Maan aistikokemus.
Lapsena en mitään muuta tuntenutkaan.
Ja mikä oletkaan nyt?
Pohjoisten armeijoiden komentaja. Erämaiden soturi.
Melkein odotin sinun saapuvan lian ja mudan peitossa.
Paleltumia ja peikonverta tällä kertaa.
Eikä armeijaa.
Kerro kaikki.
Tämän merkin olemassaolo todistaa, että Sauron pääsi pakoon.
Hän on yhä jossain.
Kysymys kuuluu, missä?
Aion pyytää kuninkaalta uuden sotajoukon.
-Jos hän antaa tarpeeksi... -Saavuit vasta.
Pitääkö nyt jo puhua lähtemisestä?
Tiedät syyn oikein hyvin.
Virallisista asioista ehditään keskustella myöhemmin.
Haluan kuulla sinusta.
Tuskallisesta matkastasi.
Johan nyt, Elrond.
Sinusta on tosiaan tullut valtiomies.
Saat sen kuulostamaan ikävältä.
En ole mikään imartelulla lepyteltävä hovinainen.
Vaadin saada puhua kuninkaalle suoraan.
Teit sen selväksi.
Siispä minä teen tämän selväksi.
Joukkosi eivät uhmanneet sinua,
vaan sinä uhmasit korkeaa kuningasta
kieltäytymällä noudattamasta annettuja rajoja.
Jalomielisyydessään
hän on päättänyt kunnioittaa saavutuksiasi
ja sivuuttaa röyhkeytesi.
Jos koettelet häntä vielä,
hän ei ehkä ole yhtä vastaanottavainen kuin toivot.
Järjestätkö audienssin vai et?
Jos yhä tahdot sitä seremonian jälkeen,
saat sen.
Hän on palannut.
-Miten voit? -Hyvin, isä.
Katsopa tuota!
Löysitkö tuon kaiken joenrannalta?
Kuulitko matkamiehistä?
-Matkamiehistä? -Metsästäjistä.
Heitä oli kaksi.
Isoja kuin kivenjärkäleet.
Tuolla harjanteella.
Kuinka en nähnyt heitä?
Kannattaisi pysytellä lähempänä, niin mitään ei jää huomaamatta.
Menitte taas vanhalle maatilalle.
Ettekö menneetkin?
Olin varovainen.
Mutta lapset eivät ehkä ole.
Anteeksi, en tiennyt.
Metsästäjiä ei näy ennen elonkorjuuta.
Eikä susia.
Onkohan etelässä jotain tekeillä?
Miksi sinä sitä mietit, Elanor Rankkijalka?
Etkö ole ikinä pohtinut,
mitä muuta on olemassa?
Minne joki virtaa
tai mistä varpuset oppivat uudet keväiset laulunsa?
En voi olla ajattelematta, että maailma on täynnä ihmeitä.
Vaellustemme ulkopuolella.
Olen sanonut sinulle
ties kuinka monta kertaa.
Haltiat suojelevat metsiä,
kääpiöt kaivoksiaan ja ihmiset viljapeltojaan.
Puutkin joutuvat huolehtimaan mullasta juuriensa alla.
Mutta me karvajalat olemme vapaat maailman huolista.
Olemme vain väreitä pitkässä virrassa.
Vuodenajat määräävät kulkumme.
Kukaan ei poikkea polulta eikä kulje yksin.
Meillä on toisemme. Olemme turvassa.
Siten me selviämme.
Menehän auttamaan isää.
Se tässä on ongelmana. Pyörän pitää olla pyöreä.
Nämä sotureista uljaimmat
polvistuvat edessämme voitokkaina.
Vaikka Morgothin tuhosta on kulunut aikakausi,
jotkut pelkäsivät uuden pahuuden nousevan hänen varjostaan.
Niinpä satojen vuosien ajan
nämä soturit ovat nuohonneet joka kallion ja halkeaman
ja huuhtoneet vihollisemme viime rippeet
kuin kevätsade, joka laskeutuu mädän raadon luiden päälle.
Ja nyt he vihdoin
palaavat voitokkaina luoksemme
todistettuaan kiistattomasti,
että sodan aika on meiltä ohi.
Tänään...
meille alkaa rauhan aika.
Kiitollisuutemme osoituksena
nämä sankarit saavat kunnian,
jonka vertaista tarumme eivät tunne.
Heidät saatetaan Harmaisiin satamiin,
ja he pääsevät ylittämään meren ja elämään ikuisesti
Siunatussa valtakunnassa kaukana Lännessä,
Valinorin Kuolemattomilla mailla.
He palaavat vihdoin kotiin.
Aiotko vain seistä siinä huohottamassa kuin örkki?
Sanotaan, että voiton viini on makeinta niille,
joiden kovissa koitoksissa se on kypsynyt.
En tunne oloani voitokkaaksi.
Ansaitset tämän päivän kunnian.
Veljesi olisi ylpeä.
Muistan, kun ensimmäiset näistä veistettiin.
Kaatuneen kuva säilöttynä johonkin elävään.
Osa minusta kai uskoi aina, että leposijani olisi täällä
heidän kanssaan.
Mutta joudunkin jättämään heidät.
Se on kuninkaasi lahja.
Josta olen päättänyt kieltäytyä.
Galadriel, sinä...
Veljeni antoi henkensä metsästäessään Sauronia.
Hänen tehtävänsä on nyt minun.
Menen etsimään vihollista, joka pääsi pakoon pohjoisessa.
Yksin, jos on pakko.
Niin, se salaperäinen merkki.
Kerroin siitä kuninkaalle.
-Miksi sitten... -Koska merkki
ei tarkoita, että olisit löytämässä Sauronin.
Se on ohi. Paha on poissa.
Miksei se sitten ole poissa täältä?
Kaiken kokemasi jälkeen
ristiriitaiset tunteet ovat luonnollisia.
Ristiriitaiset?
Olen kiitollinen, ettet tunne pahuutta kuten minä.
Mutta et ole nähnyt, mitä minä olen nähnyt.
Näin tarpeeksi.
Et ole nähnyt, minkä minä olen nähnyt.
Paha ei nuku, Elrond.
Se odottaa.
Ja kun tuudittaudumme itsetyytyväisyyteen,
se sokaisee meidät.
Kuvitellaan, että pelkosi ovat totta
ja että vihollinen odottelee tuolla jossain.
Uskotko, että sinulle riittää etsiä hänet?
Että vielä yksi örkki miekkasi kärjessä tuo sinulle rauhan?
-Jos erehdyt... -En erehdy.
Jos erehdyt,
johdatko lisää haltioita kuolemaan kaukaisilla mailla?
Jotta uskoisit tehneesi tarpeeksi,
montako patsasta lisäisit tälle polulle?
Kukaan ei ole koskaan kieltäytynyt kutsusta.
Jos teet sen, uutta ei ehkä tule.
Jäät riutumaan tänne hylkiönä,
synkkien kuiskeiden ja unien myrkyttämänä.
Luuletko, että kohtaloni olisi parempi Lännessä?
Jossa laulujen kauneus ilkkuisi taisteluhuutoja korvissani?
Sanot minun ottaneen voiton kaikista Keski-Maan kauhuista.
Jättäisitkö ne elämään sisälleni?
Mukanani kannettaviksi?
Kuolemattomina, muuttumattomina ja murtumattomina
talvettoman kevään maahan?
Vain Siunatussa valtakunnassa
voi parantua se, mikä sinussa on rikki.
Mene sinne.
Mene, niin lupaan sinulle,
että jos yksikin sana mainitsemastasi uhasta osoittautuu todeksi,
en lepää, ennen kuin asia on korjattu.
Olet taistellut tarpeeksi kauan.
Pane miekkasi tuppeen.
Mikä minusta tulee ilman sitä?
Se, mikä olet aina ollut.
Ystäväni.
ETELÄMAAT IHMISTEN MAAT
Iltaa.
Caraes kolmella siirrolla.
Pikemminkin myrkytetty.
Myrkytetty? Kenen toimesta?
Se itkusilmäinen hyypiö saattoi tehdä sen itse.
Arondir.
Onko kaksi viikkoa jo kulunut?
On.
Tällä kertaa raportoitavaa on ikävä kyllä vähän.
Pari epämääräistä kiistaa ja huijausta noppapelissä.
Ja... Ai niin!
Täällä oli tiistaina jännitystä.
Tyttöön liittyvä riita.
Miehellä oli laiska silmä ja tytöllä liiankin vilkas.
Maistuuko juotava, sotilas?
Minun kaivoni on aina myös sinun.
Entä myrkytys?
Mikä myrkytys?
Se, josta juuri puhuitte.
Ei, ei...
Myrkytetystä ruohosta hän vain höpisi.
Eräs mies sanoi laitumensa menneen piloille.
Kasvaa kuulemma vain rikkaruohoa.
Mistä hän oli kotoisin?
Hän ei sanonut. Idästä kai.
Minä päivänä hän kävi?
Anna olla, suippokorva.
Se on pelkkä kaistale ruohoa.
Ne, joihin meidät yhdistätte, kuolivat tuhat vuotta sitten.
Milloin teikäläiset unohtavat menneet?
Mennyt pysyy kanssamme, halusimme tai emme.
Jonain päivänä todellinen kuninkaamme palaa
ja kiskoo meidät pois teräväkärkisten saappaidenne alta.
Rauhoitu. Jäitä hattuun.
Tulehan, poika.
Tuleeko muuta?
Anna kätesi.
Alfirinin siemeniä.
Näin tämän kukan viimeksi lapsena.
Mistä löysit nämä?
Jouduin käymään kauppaa erään vaeltavan parantajan kanssa.
Murskaamme terälehtiä salvaa varten.
Murskaatte?
Hellävaroen.
Onko teikäläisissä parantajia?
On.
Kutsumme heitä käsityöläisiksi.
Useimmat ruumiidemme haavat paranevat itsestään,
joten he muuntavat salatut totuudet kauneudeksi.
Kauneudella on suuri voima parantaa sielu.
Toivottavasti pidät alfirinin kukkia kauniina.
Ensi kertaan, siis.
Sotilas.
Onko raportoitavaa?
Ei mitään poikkeavaa.
Ja kaivo...
Millainen se oli?
Saitko siitä vettä?
Meitä odotetaan Ostirithissä.
Oletko ajatellut, mitä minulle saattaa seurata,
jos päävartija saa tietää, mitä olet tekemässä?
En taida ymmärtää.
Vahtiminen on vaikeaa
ilman, että sinuakin pitää valvoa.
Olenko sinusta sokea?
Et. Minusta puhut liikaa.
Ja haiset mädiltä lehdiltä.
Enkä haise.
Haisetpas.
Sitä minä vain, että vain kahdesti historiassa
on haltia ja ihminen yrittänyt muodostaa parin.
Kumpikin kerta päättyi tragediaan.
Kuolemaan.
Ei tarvitse muistuttaa.
Miksi sitten olet itsepäinen?
Kerro minulle yksikin syy.
Arondir! Médhor!
Korkea kuningas on julistanut sodan päättyneeksi.
Kaukaiset etuvartioasemat lakkautetaan.
Me lähdemme.
Vielä viimeinen silmäys?
Olen ollut sijoitettuna tänne 79 vuotta.
Olen kai tottunut siihen.
Voitko kuvitella, että tämä oli ennen autio kivikasa?
Se on muuttunut paljon,
mutta täällä asuvat ihmiset eivät.
Morgothia tukeneiden veri virtaa yhä synkkänä heidän suonissaan.
Siitä on kauan, päävartija.
Mikä olit ennen sotaa?
Kasvattaja.
Sitten sinulla on palatessasi kotona enemmän kuin lähtiessä.
Kunnianosoituksia ja arvonimi.
Elämäsi alkaa uudelleen.
Mutta muista tämä, Arondir.
Et vahtinut Tirharadin miehiä ja naisia 79 vuoden ajan
sen vuoksi, mitä heidän esi-isänsä tekivät,
vaan sen, keitä he yhä ovat.
Ole kiitollinen,
ettei heitä tarvitse enää nähdä.
Varovasti. Tuo on tulijuurijauhetta. Tee se hitaasti.
Hitaammin täällä menee koko päivä.
Oletpa sinä tänään äreä.
Nukuin tuskin lainkaan. Hiiret riehuivat
-lattialautojen alla. -Joko taas?
Viimeiset kolme yötä jatkuvaa raapimista.
Mitä heikäläinen täällä tekee?
Kuulin, että lähdette.
Niin lähdemme.
Missä loput komppaniastasi ovat?
Luultavasti etsivät parhaillaan minua.
Miksi siis olet luonani?
Sano, mitä haluat sanoa.
Olen jo sanonut.
Sataan kertaan, kaikin muin tavoin paitsi sanoin.
Äiti.
Eräs mies kysyy sinua.
Äiti.
Parannatko myös eläimiä?
Voisitko katsoa sitä?
Sillä on jokin sairaus.
Millainen sairaus?
Kuumetta ei ole,
eikä märkähaavoja.
Missä se on laiduntanut?
Se vaelsi itään äskettäin.
Söikö jotain sopimatonta?
Mitä siitä ruiskahti ulos?
Kuinka kauas itään?
Kenties aina Horderniin saakka.
Minne menet?
Horderniin on päivän matka. Ehdin sinne illaksi.
Tulen mukaasi.
Toimi nopeasti.
Hän lyö hampaamme kurkkuun, jos löytää meidät.
Löysin sen sattumalta.
Osuin oikeaan lankkuun.
Kerrohan,
onko se äitiisi liittyvä juttu totta?
Mikä juttu?
Waldreg yllätti hänet ja yhden suippiksen
kuhertelemasta kaivonsa takana.
Kuka niin sanoo?
Kaikki.
Se on valetta.
Ehkä siksi isäsi karkasi.
Ei hän karannut.
Mitä hänelle sitten kävi?
Et taida edes tietää.
Sillä ketaleella on täällä melkoinen omaisuus.
Tässä varsinainen aarre.
Varo!
Äkkiä nyt.
En näe häntä enää.
Galadriel halusi ehdottomasti jatkaa etsimistään.
Aavistimme, että niin tehdessään
hän olisi saattanut tietämättään pitää elossa pahuutta, jonka halusi lyödä.
Sillä sama tuuli, joka pyrkii sammuttamaan tulen
voi myös levittää sitä.
Se varjo, jota hän etsi...
Uskotteko sen olevan olemassa?
Rauhoita mielesi.
Teit oikein.
Niin Galadrielille kuin Keski-Maallekin.
On vaikea nähdä, mikä on oikein...
Kun ystävyys sekoittuu velvollisuuteen.
Sitä taakkaa kantavat ne, jotka johtavat,
ja ne, jotka haluavat johtaa.
Galadriel purjehtii auringonlaskuun.
Meidän on katsottava uuteen auringonnousuun.
Siihen liittyen,
onko ruhtinas Celebrimborin työ sinulle tuttua?
Haltiasepoista suurimman? Tietenkin.
Olen ihaillut hänen taitoaan lapsesta saakka. Kuinka niin?
Hän on aloittamassa uuden, äärimmäisen tärkeän projektin,
ja päätimme, että sinä avustat häntä.
Annan teidän kertoa tarkemmin, ruhtinas Celebrimbor.
Ensin iso väki, nyt tähdet.
Silmät ovat auki, kun pitäisi nukkua.
Ikään kuin...
Ikään kuin ne tarkkailisivat jotain.
Tarkkailevat mitä?
Nuhtelua, ellet pidä huolta omista asioistasi.
Mitä oikein näet siellä?
Elanor, sinulla on isäsi nenä,
jonka tunget aina väärään paikkaan.
Olet liian utelias ja sotkeentuvainen karvajalaksi.
Oletko varma, ettet ole osaksi orava?
Ole kiltti, Sadoc.
Kerro.
Taivas on outo.
Outo...
Millä tavalla?
Nori! Onko sinulla sitä rasvaa?
Tullaan.
Kuinka hyvin tunnet Hordernin asukkaat?
Toivoakseni hyvin. Synnyin siellä.
Kuinka niin?
Hordernilaiset tunnettiin erityisestä uskollisuudestaan
Morgothia kohtaan.
Mitä juuri sanoit?
Totuuden.
Puhut ystävistäni ja suvustani.
Tunnen heidät. Siellä on hyviä ihmisiä.
Siksi kanssasi olen minä
eikä päävartija.
Bronwyn.
Olet ainoa lempeys, jonka olen tässä maassa kohdannut.
Hordern.
ETELÄMAAT
KESKI-MAA
EROTTAVAT MERET
Tiedätkö, miksi laiva kelluu, mutta kivi ei?
Galadriel.
Anna kätesi.
Joskus valot kuitenkin loistavat yhtä kirkkaasti
veden pinnan heijastuksina kuin taivaalta.
Mistä tiedän, mitä valoja seurata?
Toisinaan emme voi tietää,
ennen kuin kosketamme pimeyttä.
Galadriel!
Tekstitys: Mikko Alapuro
Luova tarkastaja Maarit Hirvonen