Kezdetben semmi sem gonosz.
Ide!
Volt idő, amikor a világ olyan fiatal volt,
hogy még egyszer sem ragyogott fel a nap.
De már akkor is volt fény.
Na, készen van?
Még te se gondolhatod, hogy az a vacak úszni fog a vízen.
Nem is úszni fog.
Hanem szárnyalni.
Ne!
Ne csináljátok!
Ne, tönkreteszitek!
Ne csináljátok!
-Gyerünk! -Tönkre fogjátok tenni! Elég!
Mondtam, hogy nem fog úszni.
Szállj le rólam!
Egy újabb botlás, Galadriel?
Jó kis hajó volt, húgom.
Tőled tanultam a titkát.
Tudod, miért van, hogy a hajó úszik a vízen, a kő viszont nem?
Mert a kő csupán lefelé lát.
A víz sötétje határtalan és ellenállhatatlan.
A hajó is érzi a sötétséget,
amely szakadatlan igyekszik úrrá lenni rajta, és a mélybe rántani.
De a hajónak van egy titka.
A kővel ellentétben nem lefelé, hanem felfelé tekint.
Egyenesen az őt vezérlő fényre.
A fény pedig olyasmit kínál, amit a sötétség soha.
De néha a fény ugyanolyan szikrázónak tűnik
a vízben tükröződve, mint ahogy az égen látszik.
Nehéz eldönteni, merre van felfelé, és merre lefelé.
Honnan tudjam, melyik fényt kövessem?
Ennyire egyszerű volna?
A legnagyobb igazságok gyakran egyszerűek.
De ezekre majd egyedül kell rájönnöd.
Nem leszek itt mindig, hogy segítsek neked.
Nem?
Gyere! Anyánk és apánk már vár.
Nem volt szavunk a halálra.
Azt hittük, végtelen boldogságban lesz részünk.
Azt hittük, a fény sose veszít erejéből.
Amikor a nagy ellenségünk, Morgoth
elpusztította azt, ami a földünknek a fényt adta...
eltökéltük, hogy ellenállunk.
És tündék egy csapata háborúba indult.
Elhagytuk Valinort, az otthonunkat, és egy távoli vidékre utaztunk.
SZÉTVÁLASZTÓ TENGEREK
Elmondhatatlan veszedelmek és számtalan különös lény várt ránk.
Ezt a helyet úgy ismerték, hogy Középfölde.
Azt mondták, gyorsan vége lesz.
De a harcok egész Középföldét romba döntötték.
És végül évszázadokig elhúzódtak.
Ekkor aztán sok szót tanultunk a halálra.
Végül sikerült legyőzni Morgotht.
De nagy árat kellett fizetnünk.
Morgoth orkjai ugyanis elözönlötték Középfölde minden szegletét.
Számuk egyre csak nőtt,
parancsnokuk pedig Morgoth leghűségesebb szolgája volt,
a kegyetlen és fortélyos varázsló,
akit úgy neveztek: Sauron.
A bátyám megesküdött, hogy megtalálja, és elpusztítja.
De Sauron előbb találta meg őt.
A testére pedig jelet tett.
Olyat, amelynek jelentését nagy bölcseink se tudták megfejteni.
Ott, a sötétségben
a bátyám esküje az enyémmé vált.
Kezdetét vette a hajtóvadászat.
A világ végéig üldöztük Sauront...
de a nyomok megfogyatkoztak.
Évre év következett,
évszázadra évszázad.
És sok tünde számára a régi korok fájdalma
a múlt homályába veszett.
Népünkből egyre többen
úgy vélték, hogy Sauron nem más, mint egy rossz emlék...
FORODWAITH – A LEGÉSZAKIBB PUSZTÁK
...és a veszély végre elmúlt.
Bár én is hihetném ezt!
Galadriel parancsnok!
A csapatunk a világ végéig követett téged.
De valahányan elmerészkedtek az utolsó erődítményhez,
nem találtak semmit.
Évek óta egy orkot sem láttak.
Nem lehet, hogy a többi parancsnoknak igaza van, és ellenségünk nincs többé?
Közeleg az éjszaka.
Meddig bírja vajon az élő test ott, ahová még a napvilág is félve merészkedik?
Talán bölcsen tennénk, ha tábort vernénk,
és holnap hazafelé vennénk az utat.
Nincs erre időnk.
Parancsnok, várj!
Nem. Menjünk tovább!
Galadriel, állj!
Nincs erre semmi. Mostanra ott kellene lennünk.
Ott is vagyunk.
Ez az a hely.
Itt gyűltek össze az orkok Morgoth bukása után.
Sokkal többen lógtak meg, mint gondoltuk.
Teljesen elgémberedett a kezem.
Nem.
Itt annyira erős a gonosz, hogy a fáklyáink nem adnak meleget.
Erre!
Honnan veszed?
Erre van a leghidegebb.
Itt befalaztak egy kaput.
Bontsátok le!
Ez meg mi az ördög?
Ezek az orkok a láthatatlan világ erőit bolygatták.
Valami ősi, sötét mágiával.
De vajon mi célból?
Az már bizonyára feledésbe merült.
Bármi történt is itt, a múlt ködébe vész.
Vizet!
Még a kő sem rejti el annak a nyomát,
akinek a kezében is olthatatlan tűz lobog.
Itt járt.
Sauron itt járt.
Menj, és gyorsan pihenjetek le!
Napkeltekor indulunk. Továbbmegyünk észak felé.
Tovább észak felé?
Ez a jel egy nyom, ami az orkoknak mutatta az utat.
A bátyámon láttam ehhez hasonlót.
Követnünk kell.
Ez a jel már több száz éves.
Bárki hagyta itt, nyilván halott.
Vagy csak lesben áll, erőt gyűjt,
és közben gyakorolja a sötét tanokat.
Bőven megtettük, ami a parancsban állt.
Most talán haza kellene térnünk, hogy a nagykirály elé járuljunk.
Biztosíthatlak, hogy csapatunkban nincs senki,
aki nálam jobban vágyna hazatérni.
Még érzem a fák fényének melegét az arcomon.
Még látom a két fát.
És amíg nem tudjuk biztosan,
hogy elpusztult-e ellenségünknek még az írmagja is,
nem térhetek haza.
Hótroll!
Kár volt idejönnünk.
Hamarosan elmegyünk.
A parancs világos.
Pirkadatkor indulunk.
Akkor egyedül fogsz menni.
A GYŰRŰK URA: A HATALOM GYŰRŰI
RHOVANION AZ ANDUINTÓL KELETRE ELTERÜLŐ VADONFÖLD
Valami nem stimmel itt. Nincs mit vadászni.
Mindenütt farkasok.
Te nem találod ezt kissé furának?
Az egész világ fura.
Ha ilyeneken töprenkednék,
folyton a kocsmában vedelnék.
Jaj!
Menjünk innen!
Miért?
Egy borz lehetett. Vagy talán róka.
Vagy még inkább gyaplábú.
Gyaplábú?
Jobb, ha nem akadsz össze velük,
de ha mégis, észnél legyél!
Veszélyes lények.
Nem teszel lóvá.
Gyerünk! Szaporázzad!
Érjünk oda a tóhoz, mielőtt lemegy a nap!
Tiszta a levegő!
Nori!
Vándorok? Az évnek ebben a szakában?
Ez rossz ómen, én mondom nektek.
-A legrosszabb. -Ugyan, Mályva!
Legutóbb a Nagy Fagy idején jártak itt ilyen korán vándorok.
És mindnyájan tudjuk, mennyire ínséges idők voltak azok.
Valószínűleg eltévedtek. Ennyi. Biztos erről van szó.
Nem lesz kész a vacsora.
Tűvé tettem az egész környéket.
A kicsik még nem jöttek haza.
Minden rendben lesz, Hajnalka.
Nori velük van. Ismered Norit.
Igen, ismerem.
Visszafordulhatunk?
Van vagy 110 dolog, ami megölhet itt minket.
Inkább 111, ha belevesszük, hogy halálra aggódod magad.
Tudod, hogy nem szabad idáig eljönnünk.
Ha minden egyes szabályt betartanánk,
akkor alig csinálnánk valamit.
Elsőnek én!
Gyertek csak! Vigyázz, pocsolya!
Óvatosan!
Erre!
Nori!
Segítek.
Nori!
Pazarul indul.
Na gyere!
Most már visszafordulhatunk?
-De hisz még nem is láttad! -Mit?
Itt könnyedén elbújhatna egy hegyi troll.
Magasságos tünemény!
Nori!
Találtam valamit!
Van valami a sárban.
Mi lehet ez?
Mint egy tappancsnyom.
Kutya.
Csak egy kutya volt. Tudod, mennyire szeretik a bogyókat.
Megdézsmálja, amit leszedtünk?
Ha nem lát meg minket, akkor nem.
Jól van. Mindenki párokba, ideje indulni!
-Miért olyan sietős? -Farkas.
Hallottátok, mennünk kell!
Indulás! Gyerünk!
Aki elsőnek ér vissza, az kapja az első pitét szüretkor.
Nyomás! Gyorsan a kerítéshez!
És ne feledjétek, ha bárki kérdezi, csak csigát gyűjteni voltunk!
"Otthon.
"Évszázadokon át söpörtek végig hegyen és völgyön,
"hogy az utolsó szálig elsodorják ellenségünket.
"Mint a tavaszi eső, amely végigzúdul egy...
"...tetem csontjain."
"Mint a tavaszi eső, amely végigzúdul..."
Elrond mester!
Végre!
Mintha nem akartam volna, hogy megtaláljatok.
Mi hírt hozol?
A Tanács sajnálattal tudatja veled,
hogy nem vehetsz részt a következő gyűlésen.
Csak tünde urak mehetnek.
Van még más is?
Igen. Megérkezett, akit vártál.
Hát itt van? Miért nem ezzel kezdted?
Az ünnepségre.
LINDON – A NEMESTÜNDÉK FŐVÁROSA
Galadriel!
Elrond!
Méltón köszöntünk Lindonban.
Méltón fogadtok.
Azt mondják, hogy amikor átkelünk, egy dalt hallunk.
Amelynek emlékét mind őrizzük.
És beborít az a fény,
amely mámorítóbb, mint bármi más egész Középföldén.
Gyerekkoromban sosem tapasztaltam mást.
És mi lett belőled!
Az északi seregek parancsnoka. A puszták harcosa.
Azt hittem, tetőtől talpig mocskosan és sárosan jössz meg.
Inkább a fagy nyomai és a trollvér borítottak be.
És oda a seregem.
Mondj el mindent!
Már a jel létezése is bizonyítja, hogy Sauron meglógott.
Valahol elbújt.
Csak az a kérdés, hol.
Új csapatot kérek a királytól.
-Ha elég katonát... -Hisz csak most érkeztél.
Máris a távozásról kell beszélned?
Nagyon jól tudod, miért teszem.
Bőségesen lesz még idő megvitatni a hivatalos ügyeket.
Inkább hallanék rólad.
A hajmeresztő kalandjaidról.
Nahát, Elrond!
Igazi politikus lett belőled!
Milyen becsmérlően mondod!
Nem egy udvaronc vagyok, aki beéri némi üres hízelgéssel.
Közvetlenül a királlyal akarok beszélni.
Ezt világossá tetted.
Én is ugyanilyen világosan fogalmazok.
Nem a csapatod szegült ellen a parancsodnak.
Te szegültél ellen a nagykirálynak.
Fittyet hánytál valamennyi megkötésre.
Nagylelkűségében
a király úgy határozott, hogy elismeri eredményeidet.
És nem firtatja engedetlenségedet.
De még egy ilyen,
és a kéréseid feltehetően süket fülekre találnak.
Elintézed nekem az audienciát, vagy sem?
Ha az ünnepség után még mindig ezt akarod,
akkor megteszem.
Hát visszatért!
-Monddsza, milyen volt! -Nincs okom panaszra.
Odanézzenek!
Ezt mind a folyóparton találtad, tényleg?
Hallottál a vándorokról?
-Vándorokról? -A vadászokról.
Ketten voltak.
Akkorák, mint két szikla.
Odafent a hegygerincen.
És én lemaradtam róluk!
Ha nem kóricálnál el mindenfelé, akkor nem lenne ilyen.
Megint elmentél a régi birtokra.
Igaz?
Nagyon vigyáztam.
De a kicsik nem tudnak vigyázni.
Sajnálom, nem tudtam.
Sose jönnek ide a szüret előtt vadászok.
Se farkasok.
Vajon készülhet valami délen?
Miért érdekel az téged, Borláb Elanor?
Téged sose érdekelt?
Mi lehet még a világban?
Hová kanyarog a folyó,
és hol tanulják a verebek tavaszra az új dalaikat?
Nem tudom elhessegetni a gondolatot, hogy csodákkal van tele a világ,
túl az ismert földeken.
Hiszen megmondtam.
Már számtalanszor.
A tündék védik az erdőiket.
A törpök a bányáikat. Az emberek a szántóföldjeiket.
Még a fák is aggódnak a gyökerüknél levő föld miatt.
De nekünk, gyaplábúaknak nem fáj ilyenek miatt a fejünk.
Csupán fodrok vagyunk egy hosszú-hosszú patak vizén.
Az évszakok változása jelöli ki az utunkat.
Az útról le ne térj, és sohasem egyedül jársz.
Számíthatunk egymásra. És biztonságban vagyunk.
Így maradunk életben.
Menj! Segíts apádnak!
Ez a probléma. A keréknek kereknek kell lennie.
Ők, birodalmunk legvitézebb harcosai
itt térdelnek előttünk diadalmasan.
Habár Morgoth már réges-rég elbukott,
egyesek féltek, hogy újabb gonosz születhet az árnyékában.
Ezért hát évszázadokon át
ezek a katonák végigsöpörtek hegyen és völgyön,
hogy az utolsó szálig elsodorják ellenségünket,
mint a tavaszi eső, amely végigzúdul egy tetem csontjain.
És most végre
visszatértek közénk, győzedelmesen,
hisz bebizonyították, kétséget kizáróan,
hogy a háború véget ért.
És ezennel...
ránk köszöntött a béke.
Hálánk jeleként
e hősök olyan megtiszteltetésben részesülnek,
amely egészen páratlannak számít.
Elkísérik őket Szürkerévbe,
és átkelhetnek a tengeren, hogy aztán örökkön-örökké
az Áldott Birodalomban, a messzi nyugaton,
Valinor halhatatlan földjén időzzenek.
Most végre hazatérhetnek.
Csak állsz ott, és zihálsz, mint egy ork?
Azt mondják, a győzelem bora annak a legédesebb,
akinek a viszontagságaiban érlelődött.
Nem érzem úgy, hogy győztem.
Pedig megérdemled a mai ünneplést.
A bátyád büszke lenne rád.
Emlékszem, amikor az elsőt kifaragták.
Hogy megőrizzék a holtak képmását az élő anyagban.
Azt hiszem, mindig is azt gondoltam, hogy itt fogok nyugodni,
velük.
De itt kell hagynom őket.
Ezt kaptad ajándékba a királyodtól.
Úgy döntöttem, hogy nem fogadom el.
Galadriel, ez...
A bátyám életét adta Sauront üldözve.
A küldetése az enyém lett.
Felkutatom az ellenséget, amely meglógott előlünk.
Ha kell, egyedül.
Tényleg! Az a te titokzatos jeled.
Említettem a nagykirálynak.
-Akkor miért... -Láttál egy jelet.
De ettől nem fogod megtalálni Sauront.
Vége van, a gonosz nincs többé.
Akkor miért nem tűnt el innen?
Sok mindent kellett kiállnod.
Nem csoda, hogy össze vagy zavarodva.
Össze vagyok zavarodva?
Szerencse, hogy nem ismered úgy a gonoszt, mint én.
Te nem láttad azt, amit én láttam.
Láttam én eleget.
Nem láttad azt, amit én láttam.
A gonosz nem alszik, Elrond.
Csak kivár.
És elbizakodottságunkban
elvakít minket.
Tegyük fel, hogy minden úgy van, ahogy véled!
És ez az ellenség valahol megbújt, hogy lecsaphasson.
Azt hiszed, ha rábukkansz, az megnyugvást hoz?
Ha még egy orkot kardélre hánysz, meg fogsz békélni?
-Ha tévedsz... -Nem tévedek.
Ha tévedsz,
még több tündét vezetsz a halálba messzi földeken?
Hogy úgy érezhesd, eleget tettél?
Hány szobrot akarnál ezek mellett látni?
Még senki se mondott nemet a hívószóra.
Ha így teszel, örökre lemondhatsz róla.
Itt fogsz tengődni, számkivetettként,
sötét hangok és álmok mételyében.
És szerinted nyugaton jobb sors várna rám?
Ahol dalok űznének tréfát a fülembe csengő csatazajból?
Azt mondod, diadalt arattam Középfölde minden borzalma felett.
De hagynád, hogy elmémben visszhangozzanak.
És cipeljem őket.
Halhatatlanul, változatlanul, megtörhetetlenül.
A tél nélküli tavasz földjén.
Az Áldott Birodalom az egyetlen,
ami gyógyírt nyújthat arra, ami megtört benned.
Menj hát oda!
Menj, és ígérem,
ha akár egy pletyka is igaznak bizonyul az általad vélt fenyegetésről,
addig nem nyugszom, amíg el nem rendeződik.
Eleget harcoltál, Galadriel.
Akaszd szögre a kardodat!
Mégis mi lennék nélküle?
Az, ami mindig is voltál.
A barátom.
DÉLFÖLDE – AZ EMBEREK BIRODALMA
Jó estét!
Caraes három lépésben.
Inkább megmérgezték.
Gondolod? De ki?
Lehet, hogy az a nyavalygó bitang maga csinálta.
Arondir!
Máris eltelt a két hét?
Igen.
Nem nagyon van miről beszámolnunk.
Volt pár vacak kis cécó, meg néhány zsivány kockajátékos.
És... Igen!
Akadt némi kis izgalom múlt kedden.
Szerelmi ügyben.
A legénynek nincs mit a szemére vetni, de a lány másra vetett szemet.
Nem szomjaztál meg?
Az én kutam a tiéd is, ahogy mindig.
És a mérgezés?
Milyen mérgezés?
Az, amiről beszéltetek.
Nem...
Mérgezett fűről diskurálgattunk.
Erre járt egy alak, és azt mondta, elrohadt a legelője.
Csak dudva nő rajta.
Honnan jött az az alak?
Nem mondta. Talán keletről.
És mikor járt itt?
Nem mindegy az neked, pengefülű?
Csak pár átkozott fűcsomó volt.
Akikkel egy kalap alá vesztek minket, azok már vagy ezer éve megdöglöttek.
Mikor fogjátok elfelejteni a múltat?
A múlt itt van velünk, ha tetszik, ha nem.
Egy nap visszatér az igazi királyunk.
És többé nem kell eltűrnünk, hogy a nyakunkon tiporjatok!
Csillapodj! Hátrább az agarakkal!
Gyere, fiam!
Segíthetünk még valamiben?
Add a kezed!
Alfirinmag.
Gyerekkorom óta nem láttam ilyen virágot.
Hol találtad?
Egy északi gyógyítótól kaptam, aki erre járt.
A szétmorzsolt szirmából kenőcs készül.
Szétmorzsoljátok?
Óvatosan.
Köztetek vannak gyógyítók?
Vannak.
De kézműveseknek hívjuk őket.
A legtöbb sérülésünk magától is begyógyul,
így a kézművesek feladata az, hogy az igazságot művészi formába öntsék.
A szépség ugyanis begyógyítja a lélek sebeit.
Akkor remélem, szépnek találod az alfirinvirágokat.
Akkor majd legközelebb!
Katona!
Van jelentenivalód?
Nem volt semmi rendkívüli.
És a kút?
Milyen volt?
Húztál belőle vizet?
Várnak minket Ostirithnél.
Belegondoltál már, hogy mivel járna az számomra,
ha az őrparancsnok megtudná, hogy mit csinálsz itt?
Nem értem, mire célzol.
Eléggé nehéz rájuk figyelni,
amikor a fél szememet rajtad tartom.
Azt hiszed, vak vagyok?
Nem. Csak túl sokat beszélsz.
És áporodott szagod van.
Dehogyis!
De bizony.
Mindössze kétszer volt olyan a történelemben,
hogy tündék és emberek frigyével próbálkoztak,
és mindkét alkalommal tragédia lett a vége.
Azaz halál.
Nekem nem kell mondanod.
Akkor miért erőlteted?
Csak egy okot mondj! Egyet!
Arondir! Médhor!
A nagykirály bejelentette, hogy vége a háborúnak.
Minden külső helyőrséget felszámolnak.
Elmegyünk.
Még egyszer körbenézel?
Hetvenkilenc évig állomásoztam itt.
Azt hiszem, megszoktam ezt a helyet.
Gondolnád, hogy egykor itt csak kopár sziklák voltak?
Sok minden változott, őrparancsnok.
De az itt élő emberek nem.
A Morgotht támogatók vére továbbra is feketére festi ereiket.
Annak már jó ideje, őrparancsnok.
Mi voltál a háború előtt?
Termesztő.
Hazatérvén jóval több vár, mint amikor eljöttél.
Megbecsülés, rang.
Új életed kezdődik.
De ne feledd, Arondir!
Hetvenkilenc éven át figyelted a tirharadi férfiakat és nőket,
de nem azért, amit őseik egykor tettek...
hanem azért, mert ők sem különbek.
Hálás lehetsz...
hogy többé nem kell látnod őket.
Óvatosan! Ez tűzgyökérpor. Lassan csináld!
Ha lassabban csinálom, sose végzek.
Bal lábbal keltél fel?
Alig aludtam. Az egerek jó nagy ramazúrit csaptak.
-A padlódeszkák alatt. -Megint?
Már harmadik éjszaka. Folyton kaparásznak.
Mit keres itt egy ilyen?
Hallom, elmentek.
Igen.
Hol vannak a többiek?
Gondolom, e percben is engem keresnek.
Akkor mit csinálsz nálam?
Mondd ki, amit szeretnél!
De hisz már mondtam.
Legalább százszor. Csak szavakkal nem.
Édesanyám!
Jött hozzád valaki.
Anya!
Állatokat is gyógyítasz?
Vetnél rá egy pillantást?
Valami nincs rendben vele.
Mi nincs vele rendben?
Nem lázas.
És nem látok rajta semmilyen sebet.
Merrefelé legelt?
Néhány napja elkóricált kelet felé.
Talán beevett valamit?
Ez mi volt? Mi jött ki belőle?
Milyen messze járt?
Lehet, hogy Hordernig is eljutott.
Hova mész?
Hordern nincs messze. Ha most elindulok, alkonyatra ott lehetek.
Elkísérlek.
Igyekezz már!
Ha megtudja, jól eltángál minket.
Csak véletlenül szúrtam ki.
Megmozdult a padlódeszka.
Mondd csak!
Tényleg igaz? Amit anyádról mondanak?
Mit mondanak?
Waldreg rajtakapta őt és az egyik hegyeskét,
miközben a kútjánál turbékoltak a minap.
Ezt ki mondta?
Mindenki.
Hazudnak.
Lehet, hogy ezért hagyott itt titeket az apád.
Nem is hagyott itt minket!
Akkor mi lett vele?
Nem is tudod, igaz?
Az a rafinált gazember nagy kincseket rejteget itt.
Ez az igazi kincs.
Vigyázz!
Ne állj ott!
Túl messze van, már nem látom.
Meg volt róla győződve, hogy folytathatja a keresést.
De előre láttuk, hogy ha így lett volna,
akaratlanul is életben tarthatta volna a gonoszt, amelyet le akart győzni.
Ugyanaz a fuvallat, amely megkísérli eloltani a tüzet,
fel is szíthatja annak hevét.
A homály, amit keresett...
Úgy véled, létezik?
Emiatt ne fájjon a fejed!
Helyesen cselekedtél.
Galadrielnek is jobb, és Középföldének is.
Nehéz eldönteni, mi a helyes.
Ha a barátság a kötelességgel vegyül.
Ez a teher nyomja a vezetők vállát.
És a vezetésre sóvárgókét.
Galadriel napnyugat felé vitorlázik,
miránk viszont vár az új napfelkelte.
Ezért kérdem:
ismered Celebrimbor uraság munkásságát?
A legkiválóbb kovácsét? Hogyne.
Már gyerekkorom óta csodálom a művészetét. Miért kérded?
Azért, mert hamarosan új feladatba kezd, amely elsődleges fontosságú.
Közösen úgy határoztunk, hogy segítesz neki.
De jobb, ha a részletekbe te avatod be, Celebrimbor uram.
Először a nagy emberek, most meg a csillagok.
Nyitva van a szemük, pedig aludniuk kéne.
Olyan, mintha...
Mintha figyelnének valamit.
Mit figyelnek?
A fejmosást, ha nem a magad dolgával törődsz!
Mi az? Mit látsz odafent?
Borláb Elanor, olyan az orrod, mint apádnak,
te is folyton beleütöd mindenbe,
túl kíváncsi és minden lében kanál vagy gyaplábú létedre.
Biztos, hogy nem félig mókus vagy?
Sadok, kérlek!
Áruld el!
Különös az égbolt.
Különös...
Hogyhogy különös?
Nori! Megvan a zsír?
Hozom már!
Mennyire ismered a hordernieket?
Mondhatni, elég jól. Ott születtem.
Miért?
Úgy hírlik, az ottani emberek kivételesen
hűségesek voltak Morgothhoz.
Hogy mit mondtál?
Az igazat.
A barátaimról beszélsz.
A népemről. Ismerem őket, jóravaló emberek.
Ezért vagyok én itt.
És nem az őrparancsnok.
Bronwyn!
Te vagy az egyetlen, aki kedves volt hozzám e földön.
Hordern.
DÉLFÖLDE
KÖZÉPFÖLDE
SZÉTVÁLASZTÓ TENGEREK
Tudod, miért van, hogy a hajó úszik a vízen, a kő viszont nem?
Galadriel!
Add a kezed!
De néha a fény ugyanolyan szikrázónak tűnik
a vízben tükröződve, mint ahogy az égen látszik.
Honnan tudjam, melyik fényt kövessem?
Néha nem tudhatjuk...
amíg meg nem érintjük a sötétséget.
Galadriel!
A feliratot fordította: Gáspár Bence
Kreatív supervisor: Heltai Olga