Ingenting är ont i början.
Och det fanns en tid när världen var så ung,
att den ännu inte hade sett en soluppgång.
Men även då fanns ljus.
Så, är den färdig än?
Inte ens du kan tro att det där skräpet kommer att flyta.
Den ska inte flyta.
Den ska segla.
Sluta!
Nej, sluta!
Sluta, du förstör den!
Sluta! Låt bli!
-Kom nu. -Sluta, du förstör den!
Sa ju att den inte flyter.
Släpp mig!
Miste du fotfästet igen, Galadriel?
Det var en bra båt, syster.
Jag gjorde som du lärde mig.
Vet du varför en båt flyter men inte en sten?
För att stenen bara ser nedåt.
Vattnets mörker är vidsträckt och oemotståndligt.
Båten känner också mörkret,
som i varje ögonblick strävar efter att bemästra och dra ner den.
Men båten har en hemlighet.
Till skillnad mot stenen är dess blick inte riktad nedåt, utan uppåt.
Fäst vid ljuset som vägleder den,
viskande om större saker än mörkret nånsin känt till.
Men ibland lyser ljusen lika starkt
när de speglas i vattnet som de gör på himlen.
Det är svårt att säga vad som är upp eller ner.
Hur vet jag vilka ljus jag ska följa?
Men det verkar så enkelt.
De viktigaste sanningarna är ofta det.
Men du måste själv lära dig att urskilja dem.
Jag kan inte alltid vara här och göra det åt dig.
Inte?
Följ med. Mor och far väntar.
Vi hade inget ord för döden.
För vi trodde att vår glädje var oändlig.
Vi trodde att vårt ljus aldrig skulle mattas.
Så när den Store fienden, Morgoth,
förstörde själva ljuset i vårt hem...
...gjorde vi motstånd.
Och en härskara av alver drog ut i krig.
Vi lämnade Valinor, vårt hem, och reste till ett avlägset rike.
SKILJANDE HAVEN
Ett rike fyllt av otaliga faror och märkliga, oräkneliga varelser.
En plats som kallas Midgård.
De sa att det snabbt skulle ta slut,
men kriget la Midgård i ruiner.
Och det varade i århundraden.
Vi lärde oss många ord för döden.
Morgoth besegrades till slut.
Men inte utan mycken sorg.
För hans orker hade spridit sig till varje del av Midgård.
De förökade sig alltmer,
under ledning av hans mest hängivna tjänare,
en grym och listig svartkonstnär.
De kallade honom Sauron.
Min bror svor att söka upp honom och förgöra honom.
Men Sauron hittade honom först
och märkte hans kropp med ett tecken.
Ett vars mening inte ens våra vise kunde skönja.
Och där, i mörkret,
blev hans löfte mitt.
Så vi jagade.
Till jordens ände jagade vi Sauron.
Men spåret blev svagare.
År följde på år.
Århundrade följde på århundrade.
Och för många alver kom smärtan från dessa tider
att blekna bort ur minnet.
Fler och fler av vårt slag
började tro att Sauron bara var ett minne.
FORODWAITH NORRASTE OBYGDEN
Och att hotet äntligen var över.
Jag önskar att jag vore en av dem.
Befälhavare Galadriel.
Detta kompani har följt er till världens yttersta ände.
Men ingen som djärvts söka efter detta sista fäste
har nånsin hittat något.
Det har gått många år sen den sista orken sågs.
Kan de andra befälhavarna ha rätt i att vår fiende inte finns längre?
Natten närmar sig.
Hur länge uthärdar levande varelser på en plats som även solljus räds?
Det vore kanske klokt att slå läger här.
Och påbörja vår resa hem imorgon.
Det börjar bli mörkt.
Befälhavare, vänta!
Nej. Vi fortsätter.
Galadriel, stanna!
Det finns ingenting här ute. Vi borde ha varit framme nu.
Vi är framme.
Här är det.
Det var här orkerna samlades efter Morgoths nederlag.
Långt fler måste ha undkommit än vad vi trott.
Min hand är bortdomnad.
Nej.
Den här platsen är så ond att våra facklor inte värmer.
Den här vägen.
Hur kan du vara säker?
Det är kallare här.
En dörr har satts igen.
Riv ner den.
Vad är detta för djävulskap?
Dessa orker inlät sig med den osynliga världens krafter.
Mörk trolldom från förr.
Men vad var deras syfte?
Det måste vara bortglömt nu.
Vad som än hände här var för länge sen.
Vatten.
Inte ens sten kan dölja avtrycket
från den vars hand är en outsläckt eld.
Han har varit här.
Säg åt de andra att vila medan de kan.
I gryningen drar vi vidare. Vi söker längre norrut.
"Längre norrut"?
Märket sattes som ett spår som orker kunde följa.
Jag såg det senast på min bror.
Vi måste följa det.
Märket är flera hundra år gammalt.
Kanske från en sedan länge död.
Eller en som ligger på lur
och finslipar svartkonsten han inte klarat här.
Vi har överträtt våra order länge.
Bäst att återvända hem för att rådgöra med högste drotten.
Jag lovar att det inte finns nån i vårt sällskap
som längtar hem mer än jag gör.
Jag känner ännu ljuset från Träden på mitt ansikte.
Jag ser det fortfarande.
Och tills vi är säkra på
att varje tillstymmelse av vår fiende är utplånad...
...kan jag inte återvända.
Snötroll!
Vi borde aldrig gått in hit.
Vi går snart vidare.
Ordern är given.
Vi marscherar i gryningen.
Då får du göra det ensam.
SAGAN OM RINGEN: MAKTENS RINGAR
RHOVANION ÖDEVIDDERNA ÖSTER OM ANDUIN
Nåt stämmer inte. Finns inget att jaga.
Vargar i vartenda snår.
Tycker du inte att det är det minsta konstigt?
Världen är konstig.
Låter jag dem göra mig konfys,
tar jag mig aldrig av barstolen.
Hallå!
Fortsätt gå.
Hur så?
Såg ut som en grävling. Kanske en räv.
Troligare en hårfot.
En hårfot?
Inget man vill se,
men om du gör det, se upp.
De är farliga varelser.
Du hittar på.
Kom igen. Rör på påkarna!
Vi vill nå fram till sjön innan det skymmer.
Det är fritt fram.
Nori.
Strövare? Vid den här tiden på året?
-Slår vad om att det är ett omen. -Ett dåligt ett.
-Av värsta sort. -Lugn, Malva.
Senast strövare kom så tidigt fick vi storfrosten.
Det är omöjligt att glömma vilken dyster tid det var.
Troligast är att de bara gick vilse. Måste vara skälet.
Du förstör middagen.
Har letat både högt och lågt.
De små är fortfarande där ute.
De klarar sig, Gullan.
Nori är med dem. Du känner Nori.
Ja. Det gör jag.
Kan vi vända tillbaka nu?
Hundratio saker kan döda oss här.
Hundraelva om du räknar med att du oroar ihjäl dig.
Du vet att vi inte får vara så här långt bort.
Om vi aldrig gjorde nåt vi inte fick,
skulle vi knappt göra nåt alls.
Jag först!
Iväg med dig. Se upp för pölen.
Akta huvudet.
Den här vägen!
Nori!
Jag har dig.
Det är...
Nori!
Förtjusande.
Kom nu.
Kan vi vända tillbaka nu?
-Men du har inte ens sett det än. -Sett vadå?
Bra gömställe för ett höglandstroll skulle jag säga.
O ära och prakt!
Nori!
Jag har hittat nåt.
Det är nåt i leran.
Vad är det?
Liknar ett fotavtryck.
En hund.
Bara en hund. Du vet att hundar älskar bär.
Ska han äta upp våra bär?
Inte om han inte ser oss.
Då så. Två och två, hålla handen, allihop. Dags att gå.
-Varför så bråttom? -Varg.
Ni hörde. Dags att gå.
Kom igen nu. Kom.
Först tillbaka får första pajen på skördefesten.
Nu går vi.
Kom ihåg att om nån frågar så grävde vi bara efter sniglar.
"Fjärran västern... De Odödliga landen...
"Äntligen far de...
"Hem.
"I århundraden har de svept över klippa och skreva,
"drivit bort sista återstoden av vår fiende.
"Som ett vårregn över benen av ett...
"Dött djur."
"Vårregn över benen av ett..."
Härold Elrond.
Äntligen.
Ja. Det är nästan som om jag inte ville bli hittad.
Vad nytt?
Rådet måste tyvärr underrätta dig
att du inte tillåts delta i nästa sittning.
Endast alvhärskare.
Var det nåt annat?
Ja. Din vän har anlänt.
Är hon här? Varför sa du inte det?
Till ceremonin.
LINDON HÖGALVERNAS HÖGSÄTE
Galadriel.
Elrond.
Lindon mottar dig nådigast.
Nådigt är jag mottagen.
Det sägs att man hör en sång vid överfarten.
En vars minne vi alla bär med oss.
Man omvärvs av ett ljus
mer berusande än nån sinnesförnimmelse i hela Midgård.
När jag var barn var det den enda känslan jag hade.
Och se på dig nu.
Befälhavare för Norra hären. Obygdslandens krigare.
Jag hade trott att du skulle återvända täckt av smuts och lera.
Köldskador och trollblod den här gången.
Och ingen här.
Berätta allt.
Att märket finns visar att Sauron kom undan.
Han finns kvar.
Frågan nu är var?
Jag tänker be kungen om ett nytt kompani.
-Om han ger mig nog för... -Du har precis anlänt.
Måste du tala om avsked redan?
Du vet varför jag måste det.
Det finns gott om tid att diskutera det officiella.
Jag vill höra om dig.
Din kvalfulla resa.
Oj, Elrond.
Du har verkligen blivit en statsman.
Du får det att låta hemskt.
Jag är ingen hovdam som ska blidkas med smicker.
Jag måste få tala med kungen personligen.
Det har du gjort tydligt.
Så jag ska vara lika tydlig.
Det var inte ditt kompani som trotsade dig där ute,
utan snarare du som trotsade kungen,
genom att vägra hålla dig inom uppsatta gränser.
Av storsinthet
har han valt att hedra dina bedrifter...
Och förbigå din oförskämdhet med tystnad.
Om du utmanar honom igen
kanske du finner honom mindre mottaglig än du hoppats.
Tänker du anordna en audiens eller inte?
Om du fortfarande önskar en efter ceremonin,
ska du få en.
Hon har kommit tillbaka.
-Hur mår du? -Bara bra, far.
Och se på henne!
Hittade du allt detta nere vid flodstranden?
Hörde du om strövarna?
-Strövarna? -Jägare.
Två stycken.
Stora som väldiga stenbumlingar.
Uppe på åsen där.
Synd att jag missade dem.
Gå inte så långt hemifrån, så missar du inget.
Du gick till den gamla gården igen.
Eller hur?
Jag var aktsam.
Men barnen kanske inte är det.
Förlåt, jag visste inte.
Jägare kommer aldrig hit upp före skörden.
Eller vargar.
Jag undrar om det är oroligheter söderut.
Och vad rör det dig, Elanor Brännfot?
Har du aldrig undrat
vad mer som finns där?
Hur långt floden rinner
eller var sparvarna lär sig de nya sångerna de sjunger om våren?
Jag kan inte låta bli att känna att det finns underverk i världen.
Bortom våra vandrarleder.
Jag har ju sagt det till dig.
Otaliga gånger.
Alver har skogar att skydda.
Dvärgar har gruvor. Människor, sina sädesfält.
Även träd måste oroa sig för jorden under sina rötter.
Men vi hårfotar behöver inte bry oss om stora världens bekymmer.
Vi är bara krusningar i en lång ström.
Vår väg bestäms av årstidernas växlingar.
Ingen viker av från stigen eller vandrar ensam.
Vi har varandra. Vi är trygga.
Det är så vi överlever.
Iväg med dig. Hjälp din far.
Här har vi felet. Ett hjul ska vara runt, förstår du.
Dessa de tappraste av krigare
knäböjer här framför oss, segerrika.
För fastän Morgoth föll för en tidsålder sen,
fruktade vissa att en ny ondska kunde uppstå ur hans skugga.
Så i århundraden
har nu dessa soldater gått över klippa och skreva,
och spolat bort de sista resterna av vår fiende
som ett vårregn över benen av ett ruttet kadaver.
Och nu, äntligen,
återvänder de till oss i triumf,
för de har visat bortom allt tvivel
att våra krigsdagar är förbi.
Idag,
börjar våra dagar av fred.
Och som ett bevis på vår tacksamhet,
ska dessa hjältar tilldelas en ära
som inte haft sin like i vår historia.
De kommer att ledsagas till Grå hamnarna,
och få resa över havet för att vistas där i all evighet,
i det Välsignade riket, Fjärran västern.
De Odödliga landen, Valinor.
Äntligen far de hem.
Ska du bara stå där och flåsa som en ork?
Det sägs att segervinet är sötast
för dem som upplevt bittra prövningar.
Jag känner mig inte segerrik.
Du förtjänar den här dagens ära.
Din bror hade varit stolt.
Jag minns när den första av dessa snidades.
Avbilden av en som stupat, bevarad i en levande varelse.
En del av mig trodde nog att min vila skulle vara här,
med dem.
Men istället ska jag lämna dem.
Detta är en gåva från din kung.
En gåva jag ska tacka nej till.
Galadriel, du...
Min bror gav sitt liv i jakten på Sauron.
Hans uppgift är nu min.
Jag går för att söka fienden som undkom oss i norr.
Ensam, om jag måste.
Ja. Ditt mystiska sigill.
Jag berättade det för kungen.
-Så... -Du har sett ett sigill,
men det innebär inte att du är nära Sauron.
Det är över. Det onda är borta.
Så varför finns det då kvar här inne?
Efter allt du har utstått...
Det är naturligt att känna sig kluven.
Kluven?
Var glad att du inte har upplevt ondska som jag.
Men du har inte sett vad jag har sett.
Jag har sett nog.
Du har inte sett vad jag har sett.
Ondskan sover inte, Elrond.
Den lurar.
Och den stund vi blir självbelåtna
förblindar den oss.
Anta att allt är som du fruktar,
och att den här fienden ligger på lur nånstans och väntar.
Kommer det att tillfredsställa dig att spåra upp honom?
Kommer ännu en ork på din svärdsspets att ge dig frid?
-Om du har fel... -Jag har inte fel.
Om du har fel,
för du fler alver till sin död i fjärran länder?
För att försäkra dig om att du gjort nog,
hur många fler stoder ska du lägga till vägen?
Ingen har nånsin tackat nej till kallelsen.
Den återkommer kanske inte.
Du kommer att leva kvar här, en utstött,
förgiftad av mörka viskningar och drömmar.
Tror du att mitt öde skulle bli bättre i västern?
Där sång skulle håna stridsropen i mina öron?
Du säger att jag har segrat över Midgårds alla fasor.
Ändå skulle de få leva i mig?
Att ta med mig?
Odödliga, oföränderliga, obrutna,
in i den vinterlösa vårens land?
Endast i Välsignade riket
kan det som är trasigt i dig bli botat.
Res dit.
Res, och jag lovar dig...
Om så endast en viskning av ryktet om hotet visar sig vara sann,
vilar jag inte förrän det har åtgärdats.
Du har kämpat länge nog, Galadriel.
Låt svärdet vila.
Vad är jag utan det?
Det du alltid har varit.
Min vän.
LINDON FORLINDON-HARLINDON
SÖDERLANDEN MÄNNISKORNAS LAND
Go'kväll.
Caraes i tre drag.
Förgiftad är troligare.
Förgiftad? Av vem?
Så vitt vi vet kan den tårögda fjanten ha gjort det själv.
Arondir.
Har det verkligen gått två veckor?
Ja.
Väldigt lite att rapportera den här gången, är jag rädd.
Några sjaskiga gräl, lite fusk i tärningsspel.
Och... Visst ja!
Vi hade lite spänning här i trydags.
Ett litet bråk om en flicka.
Hans blick var slö men hennes desto ivrigare, om du fattar.
Nåt att dricka, soldaten?
Min brunn är som alltid din.
Och förgiftningen?
Vilken förgiftning?
Den ni just pratade om.
Nej, nej då.
Det var bara förgiftat gräs han pladdrade om.
En man kom förbi, sa att hans betesmark fördärvats.
Att det bara växer ogräs.
Den här mannen, var kom han ifrån?
Österifrån, kanske.
Vilken dag var han här?
Släpp det, vassöra.
Det är bara en fläck med gräs.
De du buntar ihop oss med dog ut för tusentals år sen.
När ska ni släppa det förflutna?
Det finns med oss, vare sig vi vill eller inte.
En dag kommer vår sanne kung tillbaka.
Och tar oss loss från era vassa stövlar!
Lugna ner dig, pojk.
Såja, pojk.
Önskas nåt mer?
Ge mig din hand.
Alfirin-frön.
Jag har inte sett den blomman sen jag var barn.
Var hittade du dem?
Jag handlade med en annan helare som var på genomresa.
Man gör salva av de krossade kronbladen.
Krossar man dem?
Försiktigt.
Finns det helare bland din sort?
Ja.
Men vi kallar dem hantverkare.
De flesta sår på våra kroppar läker av sig själva,
så det de gör är snarare att visa dolda sanningar i sköna verk.
För skönhet har stor kraft att läka själen.
Då hoppas jag att du finner alfirin vackra.
Tills vi ses igen.
Soldat.
Nåt att rapportera?
Inget utöver det vanliga.
Och brunnen...
Hur var den?
Fick du upp något vatten?
De väntar oss i Ostirith.
Har du betänkt följderna för mig
om vaktöversten skulle upptäcka vad du gör?
Förstår inte vad du menar.
Svårt nog att bevaka dem
utan att hålla ett öga på dig.
Tror du jag är blind?
Nej. Jag tycker att du pratar för mycket.
Och du luktar ruttna löv.
Nej, det gör jag inte.
Jo, det gör du.
Vad jag säger är: bara två gånger som vi vet om
har en förening mellan alver och människor ens prövats.
Båda gångerna fick det ett olyckligt slut.
Det slöt med döden.
Du behöver inte påminna mig.
Varför framhärdar du då?
Ge mig ett skäl. Ett.
Arondir! Médhor!
Kungen har tillkännagett att krigets tid är över.
Alla avlägsna utposter upplöses.
Vi ger oss av.
Tar du en sista titt?
Jag har varit förlagd här i 79 år.
Jag har väl vant mig vid platsen.
Kan du tro att den en gång var en karg klippa?
Den har förändrats mycket.
Men inte de människor som bor här.
De har ännu mörkt blod i ådrorna från dem som stod med Morgoth.
Det var länge sen, vaktöverste.
Vad var du före kriget?
En odlare.
Då ska du återvända hem till mycket mer än du lämnade.
Ära, hög ställning.
Ditt liv börjar på nytt.
Men märk väl, Arondir,
att du i 79 år har bevakat Tirharads män och kvinnor,
inte på grund av vad deras förfäder gjorde...
Utan på grund av vilka de ännu är.
Och var tacksam.
Att du aldrig behöver se dem igen.
Försiktigt. Det är eldrotspulver. Gör det långsamt.
Då blir jag kvar hela dagen.
Du är retlig nu på morgonen.
Sov knappt. Mössen dansade en riktig jigg
-under golvbrädorna. -Igen?
Senaste tre nätterna. Klöser och skrapar.
Vad gör en av dem här?
Ni ger er visst av.
Ja.
Var är resten av ditt kompani?
Det letar troligtvis efter mig just nu.
Varför är du då här hos mig?
Säg vad du vill säga.
Jag har redan sagt det.
Hundra gånger om, på alla sätt utom med ord.
Mor.
En man söker dig.
Mamma.
Helar du djur också?
Om du bara kunde titta på henne.
Hon har nån sorts sjukdom.
Hurdan sjukdom?
Det är inte feber.
Och hon verkar inte ha några sår.
Var har hon betat?
Österut för några dagar sen.
Kan hon ha ätit nåt?
Vad var det som sprutade ur henne?
Hur långt österut?
Hon kan ha kommit så långt som Hordern.
Vart ska du?
Hordern är en dagsresa bort. Jag kan nå dit i skymningen.
Jag följer med dig.
Skynda dig.
Hittar han oss här slår han ut tänderna på oss.
Jag råkade hitta den.
Klev på rätt bräda.
Så berätta,
är det sant? Om din mamma?
Är vadå sant?
Hörde att Waldreg kom på henne och en av spetsöronen
när de vänslades bakom brunnen häromdagen.
Vem sa det?
Alla.
Det är lögn.
Kanske var det därför din far stack.
Min far stack inte.
Så vad hände med honom?
Du vet inte ens, eller hur?
Den fräcka rackaren har världens skatt där nere.
Den riktiga skatten.
Se upp!
Gå, fort.
Jag kan inte förnimma henne längre.
Galadriel var viss om att sökandet måste fortsätta.
Vi förutsåg att om så skedde,
kunde hon oavsiktligt hålla vid liv den ondska hon försökte besegra.
För samma vind som försöker blåsa ut en eld
kan också få den att sprida sig.
Så skuggan hon söker...
Du tror att den finns?
Ha frid i ditt sinne.
Det du gjorde var rätt.
För Galadriel och för Midgård.
Det är svårt att se vad som är rätt...
När vänskap och plikt blandas.
Sån är bördan för dem som leder
och de som vill leda.
Galadriel seglar mot solnedgången.
Du och jag måste blicka mot den nya soluppgången.
För detta ändamål,
är du bekant med herr Celebrimbors verk?
Den störste av alvsmederna, självfallet.
Jag har beundrat hans konstnärskap sen jag var barn. Hur så?
Han ska strax gripa sig an ett nytt verk. Av enastående vikt.
Och vi har bestämt att du ska arbeta med honom.
Men jag överlåter närmre förklaringar åt herr Celebrimbor.
Först de storvuxna, nu stjärnorna.
Ögonen öppna när de borde sova.
Nästan som...
Som att de letar efter nåt.
Letar efter vad?
En utskällning om du inte slutar snoka.
Vad är det? Vad ser du där uppe?
Elanor Brännfot, med din fars näsa,
som du lägger i blöt överallt.
Du är alldeles för nyfiken och beskäftig för att ha fötts som hårfot.
Är du säker på att du inte är delvis ekorre?
Sadoc. Sadoc, snälla.
Berätta.
Himlen är märklig.
Märklig...
Märklig, hur då?
Nori! Har du smörjan?
Jag kommer.
Hur väl känner du stadsborna i Horden?
Väl, hoppas jag. Jag föddes där.
Hur så?
Invånarna i Horden var kända för sin särskilt starka
trohet mot Morgoth.
Vad sa du?
Sanningen.
Du pratar om mina vänner.
Nära släkt, jag känner dem. Bra människor.
Det är därför jag är här med dig.
Och inte vaktöversten.
Bronwyn.
Du är den enda som visat mig vänlighet under min tid i detta land.
Hordern.
SÖDERLANDEN
MIDGÅRD
SKILJANDE HAVEN
Vet du varför en båt flyter men inte en sten?
Galadriel.
Ge mig din hand.
Men ibland lyser ljusen lika starkt
när de speglas i vattnet, som de gör på himlen.
Hur vet jag vilka ljus jag ska följa?
Ibland kan vi inte veta,
förrän vi har vidrört mörkret.
Galadriel!
Översatt av: Sara Ritzén Awunor
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson