www.titlovi.com
U početku zla nije bilo.
Ovdje! Ovdje!
I bilo je vrijeme kad je svijet bio tako mlad,
da još nije bilo izlaska sunca.
Ali i tada bilo je svjetla.
Pa, je li već gotovo?
Ni ti ne možeš vjerovati da će taj stari komad plutati.
Neće ploviti.
Otplovit će.
Stanite! Ne, nemojte!
Prestanite, pokidat ćete ga! Stanite! Nemojte!
Hajde! -Stanite, kidate ga! Stanite!
Rekao sam ti da neće plutati.
Pusti me!
Opet si izgubila tlo pod nogama, Galadriel?
Bio je to dobar brod, sestro.
Napravila sam ga baš kako si me naučio.
Znaš li zašto brod pluta, a kamen ne može?
Jer kamen vidi samo prema dolje.
Tama vode je golema i neodoljiva.
I brod osjeća tamu,
nastojeći trenutak po trenutak svladati je i povući je ispod.
Ali brod ima tajnu.
Za razliku od kamena, njegov pogled nije usmjeren prema dolje, nego prema gore.
Usmjeren na svjetlo koje ga vodi,
šaputajući veličanstvenije stvari nego što je tama ikada znala.
Ali ponekad svjetla sjaje jednakim svijetlom
odražavajući se na vodi, kao što to je ono na nebu.
Teško je reći koji je smjer gore, a koji dolje.
Kako mogu znati koja svjetla treba slijediti?
Ali to se čini tako jednostavnim. -Najvažnije istine često jesu.
Ali moraš ih naučiti sama razaznati.
Neću uvijek biti ovdje da ti ih govorim.
Nećeš?
Hajde! Majka i otac čekaju.
Nismo znali riječ za smrt.
Jer smo mislili da će naše radosti biti beskrajne.
Mislili smo da se naše svjetlo nikada neće ugasiti.
Kada je Veliki neprijatelj Morgoth uništio samu svjetlost našeg doma...
oduprli smo se.
I legija vilenjaka je krenula u rat.
Napustili smo Valinor, naš dom, i otputovali u daleko kraljevstvo.
Puno neopisivih opasnosti i čudnih stvorenja bez broja.
Mjesto poznato kao Međuzemlje.
Valaron kalanen!
Firuvantë!
Rekli su da će brzo biti gotovo.
Ali je rat ostavio Međuzemlje u ruševinama.
I trajao bi stoljećima.
Sada smo naučili mnogo riječi za smrt.
Na kraju Morgoth je bio poražen.
Ali ne prije mnogo tuge.
Jer su se njegovi Orci raširili u svaki kutak Međuzemlja.
Množenje sve veće, pod zapovjedništvom njegovog najodanijeg sluge.
Okrutnog i lukavog čarobnjaka.
Zvali su ga Sauron.
Moj brat se zakleo da će ga potražiti i uništiti ga.
Ali ga je Sauron prvi pronašao.
I obilježio njegovo tijelo simbolom.
Onim čije značenje ni naš najmudriji nije mogao razaznati.
I tamo, u tami,
njegov je zavjet postao moj.
I tako smo lovili.
Do kraja svijeta lovili smo Saurona.
Ali je trag izblijedio.
Godina je ustupila mjesto godini.
Stoljeće je ustupilo mjesto stoljeću.
I za mnoge Vilenjake, bol tih dana
prešla je iz misli i uma.
Sve više našeg roda
je počeo vjerovati da je Sauron bio samo uspomena.
I da je prijetnja konačno okončana.
Voljela bih da mogu biti jedna od njih.
Zapovjednice Galadriel.
Ova satnija vas je pratila do samog ruba svijeta.
Ali nitko tko se usudio tražiti to zadnje uporište, nije ništa pronašao.
Prošle su godine otkako je posljednji Ork viđen.
Nije li moguće da su drugi zapovjednici u pravu i našeg neprijatelja više nema?
Bliži se noć.
Koliko dugo živo meso može izdržati gdje se čak i sunčeva svjetlost boji kročiti?
Možda bi bilo mudro logorovati ovdje.
A sutra započeti put kući.
Gubimo svjetlo.
Zapovjednice, čekajte! -Ne. Nastavljamo s kretanjem.
Galadriel, stani!
Ovdje nema ničega. Već smo trebali biti tamo.
Stigli smo.
To je to. Ovdje su se Orci okupljali nakon Morgothova poraza.
Sigurno ih je pobjeglo mnogo više nego što smo mislili.
Nemam više osjećaja u ruci.
Ne.
Ovo mjesto je tako zlo, da naše baklje ne daju toplinu.
Ovuda. -Kako možete biti sigurni?
Hladnije je od ostalog.
Ovdje su zatrpana vrata.
Srušite ovo.
Kakva je ovo vražja stvar?
Ovi Orci su se miješali s moćima Nevidljivog svijeta.
Neko mračno čarobnjaštvo iz davnine.
Ali koja im je bila svrha?
Sigurno je sada izgubljeno u vjekovima.
Što god da se ovdje dogodilo, bilo je davno.
Vode.
Čak ni kamen ne može sakriti trag
onoga čija je sama ruka neugašen plamen.
Bio je ovdje. Sauron je bio ovdje.
Reci ostalima da se odmore dok mogu.
U svitanje krećemo dalje. Krenut ćemo sjevernije u potragu.
Sjevernije? -Ova oznaka je ostavljena kao trag Orcima da ga slijede.
Zadnji put sam je vidjela na bratu. Moramo je slijediti.
Oznaka je stara stoljećima.
Tko god da ju je ostavio, mogao bi biti odavno mrtav. -Ili čeka, skuplja snagu,
usavršavajući mračnu vještinu koja mu je ovdje izmakla.
Premašili smo zapovijedi prije nekoliko mjeseci.
Sigurno se prvo moramo vratiti kući i posavjetovati s Vrhovnim kraljem.
Kunem ti se da nema duše u našoj satniji
koji žudi za domom više od mene.
Još osjećam svjetlost Drveća na svom licu.
I dalje to vidim.
I dok ne budemo sigurni
da je svaki trag neprijatelja nestao...
nikad se ne mogu vratiti.
(Snježni trol!)
Nismo smjeli doći ovamo. -Uskoro odlazimo.
Čuli ste zapovijed. Krećemo s prvim svjetlom.
Onda ćete to učiniti sami.
GOSPODAR PRSTENOVA: PRSTENOVI MOĆI
Epizoda 1: Sjena prošlosti
RHOVANION Divlje zemlje istočno od Anduina
Ovdje nešto nije u redu. Nema ničega za loviti.
Vukovi u svakom šipražju.
Zar ne misliš da je to najmanje čudno? -Svijet je čudan.
Da im dopustim da me bacaju, nikada ne bih sišao sa svoje barske stolice.
Nastavi hodati. -Zašto?
Izgledao je kao jazavac. Možda lisica. -Vjerojatnije Harfoot.
Harfoot? -Ne brini se ako ne vidiš nikoga,
ali ako ga vidiš, pripazi na sebe.
Opasna su to stvorenja.
Izmišljaš.
Hajde! Pokreni se! Samo da stignemo do jezera prije zalaska sunca.
Čisto i jasno.
Nori!
Putnici? U ovo doba godine?
To je znak, jamčim vam. -Loše je. Loše ako dođu. -Polako, Malva.
Zadnji put kad smo imali putnike ovako rano, bio je Veliki mraz.
I nitko nije zaboravio kako je to bila mračna sezona.
Vjerojatnije da su se samo izgubili, samo to. To je sigurno razlog.
Pokvarit ćeš večeru. -Opet sam gledala visoko i nisko.
Maleni su još vani. -Bit će dobro, Goldie.
Nori je s njima. Znaš Nori. -Da. Znam.
Možemo li se sada vratiti? Ovdje je 110 stvari koje bi nas mogle ubiti.
111, ako računaš da se brineš do smrti.
Znaš pravila. Ne bismo smjeli biti ovako daleko.
Da ne radimo sve što ne smijemo, jedva da bismo išta radili.
Prvo ja!
Hajde sada. Pazi na lokvu.
Pazi na glavu.
Ovuda! -Nori!
Zapeo sam. -Imam te. -Nori!
Očaravajuće.
Hajde!-Možemo li se sada vratiti?
Ali još nisi to ni vidio. -Što?
Dobro mjesto za skrivanje brdskog trola, ako se mene pita.
Velika slava i sjaj.
Nori!
Nešto sam pronašla!
Nešto je u blatu.
Što je to?
Izgleda kao stopalo.
Pas. Samo pas. Znaš da psi vole bobičasto voće.
Hoće li on jesti naše bobice? -Ako nas ne vidi, neće.
Hvatajte se za ruke. Vrijeme je da krenemo. -Čemu žurba?
Vuk.
Čuli ste svoju sestru. Vrijeme je da krenemo. -Hajde sada. Hajde!
Tko prvi do logora, dobiva prvu pitu na Festivalu Žetve.
Idemo!
Zapamtite, ako netko pita, bili smo vani i tražili puževe.
"Ja Palannúmen... Ja Alfirimë Nóri..."
"Na metta avantë... Kući."
“Stoljećima čiste litice i pukotine,
ispirući posljednje ostatke našeg neprijatelja,"
"kao proljetna kiša kosti...
mrtve životinje."
"Proljetna kiša nad kostima..."
Glasniče Elrond.
Napokon.
Da. Gotovo kao da nisam želio biti pronađen.
Kakve su vijesti? -Nažalost, vijeće te obavještava
da ti neće biti dopušteno prisustvovati sljedećoj sjednici.
Samo vilenjaci.
Ima li još nešto? -Da. Tvoja prijateljica je stigla.
Ona je ovdje? Zašto to nisi rekla?
Za ceremoniju.
LINDON Sjedište Vrhovnih vilenjaka
Galadriel.
Elronde.
(Lindon te prima s milošću. -S milošću sam primljena.)
Čujem da se priča da kad prijeđeš, čuješ pjesmu.
Onaj čiju uspomenu svi nosimo.
I budeš uronjen u svjetlost, opojniju od bilo čega u cijelom Međuzemlju.
Kad sam bila dijete, to je bio jedini osjećaj kojeg sam znala.
A pogledaj se sad. Zapovjednica sjevernih armija. Ratnica Pustoši.
Napola sam očekivao da ćeš doći umrljana prljavštinom i blatom.
Ovaj put ozebline i krv trola.
I nema vojske. -Sve mi ispričaj.
Samo postojanje ovog znaka dokazuje da je Sauron pobjegao.
On je još tamo negdje. Samo je pitanje, gdje?
Namjeravam tražiti od kralja svježu satniju.
Ako dovoljno opskrbi... -Tek si stigla.
Moraš li tako brzo govoriti o ponovnom odlasku?
Dobro znaš zašto moram.
Kasnije će biti dovoljno vremena za razgovor o službenim stvarima.
Želim slušati o tebi.
O tvom mučnom putovanju.
Zašto, Elronde? Stvarno si postao političar.
Zbog tebe to zvuči tako mračno.
Nisam ja neka dvorjanka koju se lako umiri dokonim laskanjem.
Zahtijevam da izravno razgovaram s kraljem.
To si jasno rekla. Pa ću i ja biti jednako jasan.
Tamo nije tvoja satnija prkosila tebi,
nego si ti prkosila Vrhovnom kralju.
Odbijanjem obaziranja na ograničenja koja su ti postavljena.
U činu velikodušnosti, on je izabrao da oda počast tvojim uspjesima.
Umjesto da razmišlja o tvojoj drskosti.
Iskušaj ga ponovno,
pa ćeš ga možda smatrati manje susretljivim nego što si se nadala.
Ideš li dogovoriti audijenciju ili ne?
Ako ti nakon ceremonije to i dalje bude želja, dobit ćeš je.
Vratila se. Kako si? -Dobro i zdravo, oče.
A vidi nju! Sve si to pronašla uz obalu rijeke, zar ne?
Jesi li čula za putnike? -Putnici? -Lovci.
Dvojica. Veliki kao velike gromade. Točno gore na tom grebenu.
Ne mogu vjerovati da sam ih propustila.
Možda bi se trebala držati bliže kući, pa ništa nećeš propustiti, ha?
Opet si otišla na staru farmu.
Zar ne?
Bila sam oprezna. -Ali djeca možda nisu.
Oprosti, nisam znala. Ovdje nikad nema lovaca prije žetve.
Ili vukova.
Pitam se ima li problema dolje na jugu.
A koja je to tvoja briga, Elanor Brandyfoot?
Zar se nikada nisi zapitala čega još ima tamo vani?
Dokle rijeka teče ili gdje vrapci nauče nove pjesme koje pjevaju u proljeće?
Ne mogu ne osjetiti da postoje čuda na ovom svijetu.
Izvan našeg lutanja.
Rekla sam ti. Bezbroj puta.
Vilenjaci moraju štititi šume.
Patuljci svoje rudnike. Ljudi svoja polja žita.
Čak se i drveće mora brinuti o tlu ispod svoga korijena.
Ali mi Harfooti smo oslobođeni briga velikog svijeta.
Mi smo samo valovi u dugom, dugom toku.
Naši putevi su zacrtani godišnjim dobima koja prolaze.
Nitko ne skreće sa staze i nitko ne hoda sam.
Imamo jedni druge. Sigurni smo.
Tako preživljavamo.
Nastavi. Pomozi svom ocu.
To je tvoj problem. Vidiš, kotač bi trebao biti okrugao.
Ovi najhrabriji ratnici
kleče ovdje pred nama, pobjednički.
Jer, iako je Morgoth pao prije dosta vremena,
neki su se bojali da bi moglo nastati novo zlo iz njegove sjene.
Tako da već stoljećima ovi vojnici čiste litice i pukotine,
ispirući posljednje ostatke našeg neprijatelja,
kao proljetna kiša kosti mrtve životinje.
I sada, napokon,
vraćaju nam se pobjednički.
Jer su dokazali izvan svake sumnje
da su naši dani rata prošli.
Danas...
počinju naši dani mira.
I kao mjeru naše zahvalnosti,
ovim herojima će se odati počast
bez premca u svim našim predanjima.
Bit će otpraćeni u Sive luke
i odobren prolaz preko mora da prebivaju vječnost
u Blaženom kraljevstvu na Dalekom zapadu.
Besmrtne zemlje Valinora.
Napokon, oni idu kući.
Hoćeš li samo stajati tamo i disati kao Ork?
Kaže se da je vino pobjede najslađe
onima u čijim je gorkim kušnjama fermentiralo.
Ne osjećam se pobjednički. -Zaslužuješ današnje počasti.
Tvoj bi brat bio ponosan.
Sjećam se kad je prvi od ovih bio izrezbaren.
Lik jednog palog, sačuvan kao živo biće.
Pretpostavljam da je dio mene uvijek mislio da će mi ovdje biti počivalište.
S njima.
Ali umjesto toga, moram ih ostaviti.
To je dar tvog kralja.
Dar kojeg sam odlučila odbiti.
Galadriel, ti... -Moj brat je dao život loveći Saurona.
Njegov zadatak je sada moj.
Idem tražiti neprijatelja koji nam je pobjegao na sjeveru.
Sama, ako moram.
Oh, da. Tvoja tajanstvena oznaka.
Podijelio sam to s Vrhovnim kraljem. -Zašto bi onda...
Jer vidjeti oznaku ne znači da si bliže pronalaženju Saurona.
Gotovo je. Zlo je nestalo. -Zašto onda nije otišao odavde?
Nakon svega što si pretrpjela,
potpuno je prirodno osjećati se sukobljeno.
Sukobljeno?
Zahvalna sam što nisi upoznao zlo kao što sam ja.
Ali nisi vidio ono što sam ja. -Vidio sam svoje.
Nisi vidio ono što sam ja.
Zlo ne spava, Elronde.
Čeka.
I u trenutku našeg samozadovoljstva, zaslijepi nas.
Recimo da je sve kako se bojiš.
I taj neprijatelj je tamo negdje, leži i čeka.
Vjeruješ li doista da će te potraga za njim zadovoljiti?
Još jedan Ork na vrhu tvoje oštrice će ti donijeti mir?
Ako griješiš... -Ne griješim. -Ako griješiš...
hoćeš li voditi još Vilenjaka da umre u dalekim zemljama?
Da se uvjeriš da si učinila dovoljno,
koliko bi još kipova dodala na tom putu?
Nitko nikada u povijesti nije odbio poziv.
Učiniš li to sada, možda se više nikada neće dogoditi.
Ostat ćeš ovdje, kao prognanik.
Zatrovana u mračnim šapatima i snovima.
Misliš li da bi na Zapadu moja sudbina bila bolja?
Gdje bi se pjesma rugala krikovima bitke u mojim ušima?
Kažeš da sam pobijedila sve užase Međuzemlja.
Ipak bi ih ostavio žive u meni? Da ih ponesem sa sobom?
Neumiruće, nepromjenjive, neraskidive,
u zemlju proljeća bez zime? -Samo se u Blaženom kraljevstvu
može izliječiti ono što je slomljeno u tebi.
Idi tamo. Idi, obećavam ti...
Ako bude i šapata o glasini da je prijetnja koju vidiš istinita,
neću stati dok se ne ispravi.
Borila si se dovoljno, Galadriel.
Podigni svoj mač. -Što ću biti bez toga?
Što si oduvijek bila.
Moja prijateljica.
JUŽNE ZEMLJE Zemlje ljudi
'večer. -Caraes u tri poteza.
Vjerojatnije otrovan. -Otrovan? Od koga?
Koliko znamo, lukavooki skot je to osobno napravio.
Arondire...
Je li doista već prošlo dva tjedna?
Jeste.
Vrlo malo za prijaviti u ovom obilasku, bojim se.
Par otrcanih sporova, malo neravnomjernog rukovanja kockicama.
I... Oh, da!
Prošli četvrtak sam imao malo uzbuđenja ovdje.
Malo svađe oko djevojke.
Njegovo je oko bilo lijeno, njezino preaktivno, ako znaš na što mislim.
Hoćeš li piće, vojniče? Pa, moj zdenac je tvoj, kao i uvijek.
A trovanje? -Kakvo trovanje?
Ono o kojem ste upravo raspravljali. -Ne, ne...
Brbljao je samo o otrovnoj travi.
Čovjek je prošao i rekao mu da mu je pašnjak pokvaren.
Da će rasti samo korov. -Odakle je bio taj čovjek?
Nisam rekao. S istoka, mislim. -Kojeg je dana bio ovdje?
Ma, pusti to, oštrouhi!
To je prokleta trava.
Ono u što ste nas uvalili je umrlo prije tisuću godina.
Kad ćete pustiti prošlost da ode?
Prošlost je sa svima nama, htjeli mi to ili ne.
Jednog dana će se vratiti naš pravi kralj.
I odmah nas izvući ispod vaših špicastih čizama.
Polako, dečko. Ugasi vatru...
Hajde, dečko.
Treba li još nešto?
Daj mi svoju ruku.
Sjemenke Alfirina.
Nisam vidio ovaj cvijet otkad sam bio dijete.
Gdje si ovo pronašla?
Morala sam se mijenjati s drugim iscjeliteljem koji je prolazio.
Zgnječimo latice da dobijemo melem. -Zgnječite?
Nježno.
Ima li među vama iscjelitelja? -Ima.
Ali ih mi zovemo umjetnicima.
Većina rana na našem tijelu zacijele same od sebe,
pa je njihov rad da umjesto njih skriju istine kao djela ljepote.
Jer ljepota ima veliku moć u liječenju duše.
Onda se nadam da ti je cvijeće alfirin lijepo.
Onda do sljedećeg puta. -Vojniče...
Ima li što za prijaviti?
Ništa neobično.
A zdenac? Kako je bilo?
Jesi li zahvatio malo vode? -Čekaju nas u Ostirithu.
Jesi li pomislio na posljedice s kojima bih se je mogao suočiti
ako bi Stražar otkrio što radiš? -Bojim se da ne znam na što misliš.
Dovoljno je teško bdjeti nad njima i bez jednog oka uprtog u tebe.
Ili misliš da sam slijep? -Ne. Mislim da previše pričaš.
I smrdiš na trulo lišće. -Ne smrdim. -Da, smrdiš.
Hoću ovo reći. Samo dva puta u poznatoj povijesti
postoji par između vilenjaka i ljudi, barem i pokušaj.
I svaki put je završilo tragedijom. Završilo je smrću.
Ne moraš me podsjećati.
Zašto onda ustraješ?
Daj mi jedan razlog. Jedan. -Arondire! Médhore!
Vrhovni kralj je objavio da su dani rata prošli.
Sve udaljene predstraže se raspuštaju.
Odlazimo.
Upućuješ zadnji pogled?
Bio sam stacioniran ovdje 79 godina.
Pretpostavljam da sam se navikao na to.
Možete li vjerovati da je ovo mjesto nekad bilo jalov komad stijene?
Mnogo se promijenilo, Stražaru. -Ali ljudi koji ovdje žive nisu.
Krv onih koji su bili uz Morgotha još im zatamni žile.
To je bilo davno, Stražaru.
Što si bio prije rata? -Uzgajivač.
Onda ćeš vratiti kući daleko više nego što si ostavio.
Počasti, naslov.
Tvoj život će početi iznova.
Ali zapamti ovo, Arondire,
da si 79 godina držao stražu nad muškarcima i ženama Tirharada,
ne zbog toga što su njihovi preci jednom...
Nego zbog onih koji još jesu.
I budi zahvalan.
Da ih nikad više ne moraš vidjeti.
Pazi. To je prah vatrenog korijena. Moraš to raditi polako.
Ako bude polako, zaglavit ću ovdje cijeli dan. -Jutros si vruć.
Jedva sam spavao. Miševi su plesali jig ispod podnih dasaka. -Opet?
Zadnje tri noći. Grebanje i struganje.
Što jedan od njih radi ovdje?
Čula sam da odlazite. -Da.
Gdje je ostatak tvoje satnije?
Najvjerojatnije u ovom trenutku traže mene.
Zašto si onda kod mene?
Reci što želiš reći. -Već sam rekao.
Sto puta iznova, na sve načine, osim riječima.
Majko!
Traži te neki čovjek.
Mama!
Liječite li i životinje?
Kad biste je samo mogli pogledati.
Ima nekakvu bolest.
Kakvu bolest?
Nije groznica.
I ne čini se da ima rane.
Gdje je pasla? -Odlutala je na istok prije nekoliko dana.
Mislite da je možda nešto pojela?
Što je to bilo? Štrcnulo je iz nje?
Koliko istočno? -Možda je stigla sve do Horderna.
Kamo ideš? -Hordern je dan putovanja.
Ako sad krenem, stići ću do sumraka. -Idem s tobom.
Budi brz s tim.
Ako nas pronađe ovdje, izbit će nam zube.
Uočio sam to greškom. Stao na sretnu dasku.
Pa reci mi, je li istina? O tvojoj mami?
Što?
Čuo sam da ju je Waldreg uhvatio s jednim od šiljastih
neki dan iza njegova zdenca. -Tko ti je to rekao?
Svi. -To je laž.
Možda je zato tvoj otac i pobjegao. -Moj otac nije pobjegao.
Što mu se onda dogodilo? Ti čak ni ne znaš, zar ne?
Slani nitkov drži dolje kraljevu nagradu.
Ovo je prava nagrada.
Pazi!
Hajde, brzo.
Otišla je izvan mog vidokruga.
Galadriel je bila tako sigurna da se njezina potraga treba nastaviti.
Predvidjeli smo da ako jest,
možda je nehotice održala na životu samo zlo koje je nastojala pobijediti.
Isti vjetar koji nastoji ugasiti vatru,
također može i uzrokovati njegovo širenje.
Sjena koju je tražila...
Vjerujete li da postoji? -Smiri se s tim.
Ono što si učinio je bilo ispravno. Za Galadriel i Međuzemlje.
Teško je vidjeti što je ispravno,
kad se prijateljstvo i dužnost pomiješaju.
Takav je teret onih koji vode i onih koji ih slijede.
Galadriel plovi prema zalasku sunca.
Ti i ja moramo gledati u novi izlazak sunca.
Do tog kraja, jesi li upoznat s djelom Lorda Celebrimbora?
Najveći od vilenjačkih kovača, naravno.
Divio sam se njegovoj vještini otkad sam bio dijete. Zašto pitate?
Uskoro kreće u novi projekt. Jedan od izuzetne važnosti.
I odlučili smo da ćeš ti raditi s njim.
Ali ću vama prepustiti da objasnite detalje, Lorde Celebrimbor.
Prvo veliki ljudi, sada zvijezde.
Oči su otvorene kada bi trebali spavati.
Skoro kao...
Kao da nešto čekaju. -Što?
Bičevanje jezikom, ako ti ne smeta vlastiti.
Što je? Što vidiš gore? -Elanor Brandyfoot...
S nosom svog oca i koji te uvijek gura u nevolje,
previše si znatiželjna i nametljiva da bi se rodila kao Harfoot.
Jesi li potpuno sigurna da nisi dijelom vjeverica?
Sadoc. Sadoc, molim te.
Reci mi.
Nebo je čudno.
Čudno. Kako?
Nori! Imaš li tu mast? -Stižem!
Koliko si upoznata s građanima Horderna?
Nadam se jako. Tamo sam rođena.
Zašto?
Ljudi iz Horderna su bili poznati po posebno jakoj odanosti Morgothu.
Što si to upravo rekao?
Istinu.
Govoriš o mojim prijateljima. Bliskim rođacima, poznajem ih.
Tamo ima dobrih ljudi.
Zato sam ja ovdje s tobom.
Umjesto Stražara.
Bronwyn...
Ti si jedini ljubazan dodir kojeg sam imao sve ove dane u ovoj zemlji.
Hordern.
RAZDVAJAJUĆE MORE
Znaš li zašto brod pluta, a kamen ne može?
Galadriel!
Daj mi svoju ruku.
Ali ponekad svjetla sjaje jednakim svijetlom
odražavajući se na vodi, kao što to je ono na nebu.
Kako mogu znati koja svjetla slijediti?
Ponekad ne možemo znati,
dok ne dotaknemo tamu.
Galadriel!
Prijevod i obrada: Osgiliath
Preuzeto sa www.titlovi.com