EN EPISODIS ANTERIORS
És mort! Anem!
Què…?
I ara, amunt.
D'on ets, per cert?
Ens necessita per trobar aquests estels.
Nori?
Havia de tornar a la Terra Mitjana.
Els elfs no em van foragitar de la meva terra. Van ser els orcs.
És la marca del vostre rei?
El meu poble no té rei.
S'estan dissolent tots els destacaments.
Una darrera mirada?
Ha canviat molt, Guardià Major.
Però els homes que hi viuen, no.
La sang dels que feren costat a Mórgoth encara els enfosqueix les venes.
-Algú ha cavat aquest túnel. -O alguna cosa. No és obra de l'home.
EL SENYOR DELS ANELLS: ELS ANELLS DE PODER
A treballar.
Tu! Encadena'l.
Llença'l amb els altres.
Per què no el llences tu? Ahir em va tocar el torn de sol.
Et rostiràs al sol fins que quedis negre si és el que Adar vol.
Ho faré per Adar. Però no per tu!
Per Adar.
S'ha acabat el descans, dropo.
A cavar.
És viva.
Els amfitrions. Salvadors o carcellers?
No és verinós, si és el que et preocupa.
Almenys no pels humans.
Una dels Èldar a bord del meu vaixell?
Una deriva estranya.
Quina nau és, aquesta?
Tranquil·la. He de lliurar-te sana i estàlvia als meus superiors.
Ells respondran les teves preguntes.
A quin port ens dirigim?
Ara ho veuràs. Som a punt d'arrribar.
Arribar on?
A casa.
Quin lloc és, aquest?
Només pot ser un lloc.
La Terra de l'Estel,
el més occidental dels reialmes mortals:
el regne insular de Númenor.
Reduïu la marxa!
-És una elfa? -Jo no he vist res.
Des de quan homes com jo construïm regnes com aquest?
Aquests homes no són com tu.
A la Gran Guerra, els teus ancestres feren costat a Mórgoth.
Ells feren costat als elfs.
Els Vàlar els ho recompensaren amb aquesta illa,
que ha canviat molt de llavors ençà.
Percebo un to d'enveja?
D'enveja no.
De pena.
Temps enrere, els elfs érem benvinguts a aquestes ribes.
Érem pobles germans.
Compartíem obsequis, coneixement…
Què va passar?
Númenor començà a rebutjar naus.
Fins que cessaren tot contacte.
Per què?
Potser ara ho esbrinarem.
No us atureu.
No us convé perdre-us aquí sense escorta.
Deixa-ho amb la resta.
Encara crema.
Paciència.
Som homes i dones de Númenor.
Proposo que deixem la història de banda i ens continguem una mica.
Intentem no provocar la seva enemistat.
Capità, la reina regent està ocupada,
com el canceller Pharazôn. Suggereixo…
Agenolla't.
Ningú s'agenolla a Númenor.
Ho sento.
Parla, elfa.
Digues el teu nom.
Galàdriel, dels Nóldor.
Filla de la casa daurada de Finarfin,
comandanta dels exèrcits del nord del Rei Suprem Gil-galad.
Halbrand,
de les Terres del Sud.
Un home i una elfa, junts?
Circumstancialment.
Som companys per atzar. Coincidírem a mar obert.
El vostre capità ens deslliurà d'una mort segura.
Només demanem que Númenor honori la seva compassió
i ens permeti navegar cap a la Terra Mitjana.
Fa generacions que a cap nau de Númenor
se li permet fer aquesta travessia en nom d'un elf.
-Gràcies als elfs us regalaren l'illa. -Què?
Us podreu permetre uns taulons i un timó.
Als nostres avantpassats no els van regalar res
Van pagar per aquesta illa amb la sang de la seva gent.
L'elfa vol dir que…
Si el preu és la sang, estic disposada a pagar-lo.
Però partiré, sigui com sigui.
Et convido a intentar-ho.
No necessito que em convideu.
Ni nosaltres t'apreciem com a convidada.
-Guàrdies! -Amics.
Em fa l'efecte que la nostra partida presenta complicacions.
Potser seria millor que ens quedéssim…
-Com? -El temps suficient, virtuosa reina,
perquè vós i els vostres consellers pugueu valorar la nostra petició.
Alguns dies, potser?
Tres dies. I l'elfa no podrà sortir dels límits de palau.
No em deixaré empresonar.
Mutilaria un semental
abans d'empresonar la poderosa comandant dels exèrcits del nord.
Seràs convidada de Númenor.
Capità.
La meva gratitud.
"Virtuosa reina"?
Les Terres del Sud poden esperar tres dies.
I el seu poble?
Mira al teu voltant. És un paradís
ple d'oportunitats.
Esperes que torni a ficar-me a les brases?
Vares saltar al mar per salvar una vida.
Jo en vull salvar moltes.
No ets conscient del temps que fa que busco la pau.
Si us plau, pel bé dels dos, deixa que la conservi.
Una mica de pau també et pot anar bé.
Però, si més no,
procura no fer nous enemics.
Hem de resoldre-ho com més aviat millor.
Només és una elfa.
Una allau pot començar amb una pedra.
No deixem que el núvol del vostre pare amenaci de nou.
Parla'm d'aquest capità.
El seu nom és Eléndil.
Home de llinatge noble, actualment, guàrdia del mar amb un fill que,
si no em falla la memòria, ha de seguir les seves passes.
Tibeu!
Tots alhora, ara!
Tibeu!
Afanyeu-vos més a cobrar les escotes, si voleu un lloc a la guàrdia!
Vinga, cadets!
Tots alhora, ara!
Isildur...
Isildur!
Tot cadet que es guanya un lloc a la Guàrdia del Mar
esdevé molt més que un simple protector de Númenor.
Aquella no!
Imrahil!
Cap a babord! Estireu-lo cap a babord!
Valandil! Ontamo!
Ajudeu-me!
Coordinació, cadets! Torneu-hi!
No hi ha mestre més sever que la mar.
La mar sempre té raó!
Pobre Imrahil.
El seu pare no l'hi perdonarà mai.
L'Isil no sap la sort que té.
Jo?
Has tingut el cap als núvols tot el sant dia. Què et passa?
És l'ànsia per salpar. Res més.
Nou dies. Ens queden nou dies!
Si superem la prova, d'aquí quatre anys serem oficials.
I amb deu més, comandament propi.
-Vuit, per mi. -Divuit, més aviat.
Isildur! Ha vingut la teva germana.
Has vingut.
Berek, preciós.
Has deixat el quadern de dibuix.
No calia que vinguessis només per veure'm.
-Isil, cantina? -No, aneu-hi vosaltres.
Vine més tard, no siguis com el teu germà.
Tens temps per ser una vella conca.
O per ser jove.
Què hi fas, aquí? On és el pare?
Els fidels creuen que la caiguda dels pètals de l'Arbre Blanc
no és un fet banal,
sinó les llàgrimes vessades pels Vàlar mateixos.
Un recordatori viu que els seus ulls
i el seu judici sempre ens observen.
Tu ho creus, això?
Per experiència, considero poc aconsellable
viure pendent de senyals i presagis.
"Eléndil", un nom poc comú.
De les costes occidentals, oi?
N'és originari.
I què significa?
El que estima els estels.
Aquesta no és l'única traducció, oi?
En l'antiga llengua dels Èldar,
també vol dir "amic dels elfs".
I és cert? Ets amic dels elfs?
Soc un fidel servidor de Númenor.
I encara que els elfs no han estat ben rebuts a l'illa
des del regnat del besavi del meu avi,
has decidit trencar amb aquest precedent. Per què?
Perquè la mar la va posar al meu camí.
I la mar sempre té raó.
La mar no pot cometre traïció.
Amb el degut respecte:
ateses les circumstàncies, vaig fer el que vaig trobar més prudent.
Eléndil, si això és el que desitges,
t'hauré de demanar que duguis a terme un servei.
LES MARS DIVISÒRIES
LES TERRES DEL SUD
Aquests passadissos arriben fins a Hordern.
Potser més enllà.
Deu ser per això que no els detectàrem.
I els serveixen per protegir-se del sol.
Busquen quelcom.
Potser algun tipus d'arma?
Ho desconec.
Però saquegen poble rere poble,
sense descans, per trobar-la per al seu líder.
Un dels orcs en parlava gairebé amb adoració,
diria que amb reverència, si és que els orcs en són capaços.
Sembla que Mórgoth té un successor.
"Adar."
Per què els orcs farien servir una paraula en èlfic?
Es diu que en Sàuron tenia molts noms en l'antigor.
Potser aquest n'és un.
Aquí passen més coses de les que veiem.
A la primera oportunitat que tingueu
de veure fora de la trinxera, aprofiteu-la.
Cerqueu l'arbreda més pròxima,
i, quan el sol sigui al seu punt àlgid, fugirem.
Només que un se'n surti,
podrà tornar amb reforços
i escombrar l'enemic com qui neteja la taula de sal.
Cus-te la boca i cava, elf!
-Les arrels ens barren el pas. -Arrenqueu-les.
Arrenqueu de soca-rel aquest arbre fastigós!
Talar un arbre ens frenarà. És millor cavar al voltant.
Intenta-ho, elf, i et dibuixaré un mapa a l'esquena.
L'arbre va brotar de la terra molt abans que vosaltres sortíssiu
del pou miserable on vau créixer.
S'ha guanyat un lloc en aquestes terres.
Bé, elf.
Molt bé.
Has demostrat força.
La teva companyia es mereix una ració d'aigua.
No tinguis por.
Segur que tens set.
Així.
L'arbre.
Húna hravan!
Jo ho faré.
Jo el talaré!
Ánin apsene...
Informa el Pharazôn que s'ha escapat.
Ho vaig fer l'últim cop.
Però allò era un gos.
El mig veler seria millor opció.
Amb l'esquif no podràs ni sortir del port.
Seria una millora respecte el meu anterior mitjà de transport.
Tant és, no te'l pots endur.
La reina m'ha encarregat
que m'asseguri que no causis més problemes.
Ella ho considera un càstig.
Així ella i jo tenim una cosa en comú:
el desig que no em portessis aquí.
Provaré sort amb l'esquif.
Llavors m'obligaràs a avisar els teus guàrdies.
Posem que mai no arribes a articular paraula.
Posem que sí.
Acabaries encadenada al palau, més lluny de la teva destinació.
Qui és aquest mortal que es dirigeix a mi com si tingués una remota idea de qui soc?
Tinc una filla que corre de pressa i un fill que corre a cegues.
Els teus ulls em recorden molt als de tots dos.
Cap on corri i com hi arribi no t'incumbeix.
Arreu seré millor que aquí, on m'odia tothom qui em veu.
Així que avisa els guàrdies o aparta't.
No tothom us odia, missenyora.
Parles èlfic?
Molts el parlen on em vaig criar.
Encara l'ensenyen a la Casa del Llegat.
I els ulls atents el troben a les estàtues per tota la ciutat.
És molt lluny la Casa del Llegat?
A un quart de dia a cavall.
Què busques?
Has dit a cavall?
No hi ha cap home en aquesta illa que conegui l'ofici millor que jo.
Palejaré carbó si cal, estellaré llenya,
et faré una àncora, de franc,
la més ferma que hagis vist. Què me'n dius?
Vull començar de zero.
Dona'm l'oportunitat, si us plau.
I no ho oblidaré.
Tens un cor tenaç, fill.
Però sense l'emblema del gremi no pots forjar acer a Númenor.
És ell, oi?
El tipus que va arribar amb l'elfa?
Ets tu, oi que sí?
Això sembla, sí.
-Com has dit que et deies? -Depèn.
De què depèn?
De si som gaire amics.
I ets gaire amic de l'elfa?
Tens una bona ratxa, pària.
Navegues de franc fins aquí, ens prens el menjar,
et beus la nostra cervesa…
Què serà el següent?
Les terres? El comerç?
No et deixis les dones.
A sobre té la llengua llarga.
Potser ell i l'elfa tampoc són tan amics.
Segur que ella preferiria algú de més alt llinatge.
Teniu raó.
Aquí em teniu,
gaudint de la vostra illa,
i ni tan sols us he mostrat una mica de gratitud.
Us proposo una cosa:
jo pago les pròximes rondes!
Ja no em caus tan malament, pària.
Doncs val més que vagi passant,
mentre encara em veieu amb bons ulls.
Senyores, senyors, a reveure!
Ei, pària.
Et pensaves que no me n'adonaria?
He pensat que valia intentar-ho.
Té.
No vull problemes.
Una mica tard, no?
Em penso que sí.
Si us plau. No ho facis.
Per què no, pària?
Vinga.
Digue'm Halbrand.
Per aquí!
Busquem qualsevol informació que tinguis sobre això.
A veure què trobo.
No m'havies dit que la Casa del Llegat fos una obra del mateix Elros.
És excepcional.
És clar.
Coneixies l'Elros.
Un esperit singular.
Però tenia més afinitat amb el seu germà.
Fascinant.
Gràcies per portar-me aquí.
Dona-li a l'últim rei.
Va ser ell qui va evitar que enderroquessin aquest lloc.
Era lleial als elfs?
Encara ho és.
Per això el vam fer abdicar.
Diuen que ara passa els seus dies a la torre,
exiliat al seu propi regne.
Aquí teniu.
Què és això?
L'informe d'un espia humà recuperat d'una masmorra enemiga.
Va dibuixar això per assenyalar on era la torre.
Espereu un moment. Com puc ser tan cega?
No és cap segell.
És un mapa de les Terres del Sud.
Tal com digué en Halbrand.
I la inscripció?
És en la llengua negra.
No només descriu un lloc, sinó un pla.
Un pla amb el qual crear el seu propi regne,
on el mal no només perduri, sinó que prosperi.
Un pla que si Mórgoth caigués, duria a terme…
el seu successor.
Galàdriel.
És pitjor del que em temia.
Les Terres del Sud corren un greu perill.
Si és cert que en Sàuron ha tornat,
les Terres del Sud només són el començament.
Ningú se surt del camí.
I ningú camina sol.
Molt bé.
Ningú se surt del camí.
I ningú camina sol.
Ningú se surt del camí.
-Vinga. -I ningú camina sol.
Ningú se surt del camí.
I ningú camina sol.
Ningú se surt del camí.
I ningú camina sol.
Ningú se surt del camí.
I ningú camina sol.
Ningú se surt del camí.
-No millora, no? -I ningú camina sol.
Ningú se surt del camí.
I ningú camina sol.
Ningú se surt del camí.
No podem portar el carretó sense tu.
Ens quedarem enrere.
Cap Brandipeu s'ha quedat mai enrere.
Quan vaig perdre la Rosa,
va ser com perdre les rodes que em portaven.
I llavors et vaig veure a l'herba,
en aquesta clariana.
Estaves preciosa, aquell dia.
I en un instant,
vaig saber que em faria vell al teu costat, Ginestera.
Arribarem a l'arbreda.
Tots?
Tots.
Com?
Jo aniré al davant de la caravana.
I tenim la Nori.
No! Quan aquesta noia s'entesta a fer una cosa,
no hi ha qui l'aturi.
Posa la grapa al llibre,
i en Sadoc se'n farà un de nou amb la teva pell.
Tens una idea millor? La migració és demà.
Si el vols ajudar a trobar els estels,
necessitem aquest llibre.
És que no el vull ajudar.
És un gegant amb mala lluna, i de vegades mata cuques de llum.
Per accident.
El més raonable ara mateix és donar-li menjar,
dir-li on hi ha el poble humà més proper i "adeu-siau".
-No és el seu lloc. -I on és el seu lloc?
-És el que intento esbrinar. -I què n'has de fer, tu?
Per què has d'arriscar la pell encara més per ell?
M'ho diuen el cap i el cor.
Hi ha sentit comú i sense sentit.
I si del primer te'n falta, te'n dono una mica.
Prefereixo els mapes estel·lars del llibre.
I m'ajudaràs a agafar-los. O li dic a la Malva
que li vas posar ortigues a la crema?
Jo vigilo.
Ves.
Que no havíeu de fer el discurs, senyor Caus?
Efectivament. El vaig a buscar.
Bona idea. Aneu a buscar-lo al vostre carretó!
"Amb les cames reposades i els carretons plens"?
No...
"Amb els carretons plens i les panxes encara més."
Senyor Caus!
Què vols ara?
Res, és que tothom us està esperant.
Us trobeu bé?
Sí, sí. Ja gairebé ho tinc.
Quant us falta, encara?
Una miqueta?
Digue'ls que gairebé he acabat.
Ràpid. No. Al seu ritme. Sí. No. Jo...
Ara els ho dic, ara mateix hi vaig.
A veure, relaxa't i menja una mica de pastís.
Quina noia més rara.
Agradables i honorables peupilosos.
Una altra estació ha passat a la clariana,
i ens deixa amb els carros plens i les panxes encara més.
Algunes més que altres, tot s'ha de dir.
Què més?
Tenim lluna molt plena,
així que compte més tard amb les entremaliadures.
Que us veurà el campament sencer i no volem disgustos.
Faig broma.
I ara, abans d'emprendre el proper viatge,
recordem aquells que en anteriors migracions
-van quedar enrere. -Sí.
I si cap peupilós queda enrere durant aquesta migració,
també ens acompanyarà en el camí,
en els nostres cors i els nostres records.
En vida no els vam poder esperar,
però aquí, ara, els rebem al nostre cercle.
Miles Pomaclara.
Atrapat a les neus del pas de la muntanya.
T'esperem.
Ventura Cofoi.
Milfulles Cofoi.
Baldríc, Serení,
i Llinosa Cofoi.
Se'ls va emportar una esllavissada un dia plujós.
-Us esperem. -Us esperem.
Narcissus Caus.
Llops.
-T'esperem. -T'esperem.
La Druda Panxagansa. Va menjar les baies de color groc sol.
T'esperem.
Blovo Bòlgerboc.
Abelles.
Ens l'estimàvem, però era un cretí.
T'esperem.
La Ma Hambley. Feia una escultura quan…
T'esperem.
Nori?
Ens has mentit, ens has robat
i has portat un perillós foraster al campament.
I ens ha mentit.
-Ho acaba de dir. -És que és cert.
Però és que estava perdut, ferit.
Què havia de fer? Deixar-lo allà?
Has de reconèixer, Sadoc, que és un cas ben extraordinari.
Havies sentit a parlar d'éssers que cauen dels estels?
He sentit parlar d'éssers que es converteixen en estels.
Però mai a l'inrevés.
És molt pertorbador.
i els estels d'aquella pàgina?
Què volen dir?
Res. Les pàgines s'han cremat. Per què no les has llegit abans?
Creia que tindríem més temps.
Tu i qui més?
Ningú, només jo. És el meu amic.
No ens calen amics, noia.
Ens cal sobreviure.
Sense amics, quin sentit té sobreviure?
"Sigueu bons peupilosos, seguiu el camí i fugiu del perill."
Déu no vulgui que explorem res de nou!
Elanor Kellamark Brandipeu!
Això ens ha permès sobreviure mil anys.
Les lleis són clares.
Qualsevol peupilós que les infringeixi ha de ser expulsat de la caravana.
En efecte, les lleis són clares. Ara bé…
la senyoreta Brandipeu és jove.
Li falta tant de pèl als dits dels peus com seny entre les orelles.
Demà partirem com estava previst.
I els Brandipeu ens acompanyaran.
A la cua de la caravana.
-A la cua? -A la cua.
Espera un resquill de sol, Sadoc.
Parlem-ne.
Quan dius a la cua, vols dir a la cua cua o al mig de la cua?
Vull dir a la cua.
Pràcticament, ens has afegit al llibre dels que es van quedar enrere.
L'hem trobat per alguna raó.
De debò, Nori.
On el veus tu, el destí?
Et penses que els estels t'han escollit a tu, oi que sí?
Et creus especial? Només ets una nena.
Sé que no soc especial.
Sé que soc una peupilosa petita en un món immens.
Però ell sí que és especial.
Ho noto.
Petitona meva.
Sempre has tingut el cor del teu pare.
Però els cotoners més alts són els que es tallen abans.
Toca recollir.
Ai, no!
-Morireu, reina! -No!
-Oh, no! Galàdriel! -Et castigaré.
No!
Té!
Galàdriel?
La de debò? El flagell dels orcs?
Deixa't estar de flagells. Què hi fa, a Númenor?
Espera per salpar cap a la Terra Mitjana.
La reina m'ha ascendit a capità perquè la segueixi de prop mentrestant.
Portes una elfa i la Míriel t'ascendeix?
Qui l'escortarà?
T'interessa l'ascens, cadet?
La prova és d'aquí nou dies.
-Digue-l'hi. -Preparat?
Els nostres parents del nord s'han pres la llibertat
de convidar-se a un banquet per veure't salpar.
-No t'importa, oi? -Crec que ho ajornaré.
-Que ho ajornaràs? -Només una temporada.
Tu ho sabies?
L'escolto de tant en tant, així que sí, ja m'ho ensumava.
I no has pensat a dir-m'ho?
-Només és una idea. -Parlava amb l'Eärien.
Jo ja tinc prou maldecaps, pare.
Tan tràgic és? Segons l'Anàrion, tu ho vas fer dos cops.
L'Anàrion? Què hi té a veure, el teu germà?
-Res. -Alguna cosa hi té a veure.
Gràcies.
Per tots els déus.
Et dic el mateix que a ell:
no ens espera res a la costa occidental.
El passat és mort.
Podem tirar endavant o morir amb ell.
Creus que va ser fàcil convèncer el mestre veler perquè t'admetés?
No ho vaig dir jo.
Sí, quan et vas barallar amb els guàrdies de la reina.
-Van ser ells. -I et van fer fora d'equitació.
No va ser culpa meva!
-És cert, això no va ser… -No estic parlant amb tu!
-Disculpeu, capità. -Què?
Un missatge per a la seva filla Eärien.
Sé que tens dubtes, fill.
Però no entens que tot ho faig amb la millor de les voluntats?
Les masses d'aigua d'aquest món curen fins i tot les ferides més profundes.
Com han curat les teves?
D'aquí nou dies, quan comenci la prova i salpi el vaixell,
tu seràs a bord.
-Pare. -Què passa?
Ja soc aprenent.
M'han acceptat al gremi de constructors.
Com? Pensava que no reconsideraven les sol·licituds.
L'Isildur em va convèncer perquè insistís.
L'Isildur et va convèncer?
Com va, la recerca de la pau?
Millor del que esperava.
Què ha passat?
Una disputa per una dona.
Halbrand.
No comencis.
Aquesta illa no és el teu lloc.
Si hi ha algú aquí fora de lloc, elfa, ets tu.
Jo ja no n'estic tan segura,
però sí que tinc una certesa:
ets més del que afirmes ser.
He trobat això a la Casa del Llegat.
Que curiós. L'hi vaig prendre a un mort.
Em va semblar que m'esqueia.
Fa moltes edats,
un home que duia aquesta marca
uní les tribus de les Terres del Sud sota un únic estendard.
El mateix que podria tornar-les a unir avui
contra el mal que pretén apoderar-se de les seves terres.
Les teves terres, Halbrand.
El teu poble no té rei, perquè ets tu.
És estrany dir-li això a un home engabiat.
Has acabat engabiat perquè t'irriten els parracs de la plebs.
I l'armadura que hauria de reposar sobre les teves espatlles
et pesa a l'ànima.
Ves amb compte, elfa.
L'hereu d'aquesta marca no tan sols n'hereta la noblesa,
car el seu avantpassat va fer un jurament de sang a Mórgoth.
No soc l'heroi que busques.
Va ser la meva família la que va perdre la guerra.
I la meva la que la començà.
No ens trobàrem per atzar.
Ni pel fat, ni pel destí,
ni cap altre mot amb què parleu de forces
que us fa por anomenar.
Això fou obra d'un poder més alt.
Ho has de veure.
Només veig una elfa que no vol deposar l'espasa.
Acompanya'm a la Terra Mitjana.
I junts redimirem els nostres llinatges.
Com?
No pots sortir de l'illa.
I encara et falta un exèrcit.
Això està a punt de canviar.
Ja és aquí, pare.
El moment que temíem.
L'elfa ha arribat.
Som-hi! Empeny!
Continua o et quedaràs enrere.
Deixa'm un moment per recuperar l'alè.
Enrere!
Amiga.
Ja ho tenim.
Així aconseguirem mantenir el ritme.
Ell ens ajuda i nosaltres l'ajudem a ell.
Podem, mare? Pot venir amb nosaltres?
Deixeu anar el warg!
Allibera't tu!
Arondir!
Háno!
No!
Espereu!
Porteu-lo a Adar.
Adar!
Subtítols: Guillermo Parra
Supervisor creatiu: Roger Peña