TIDLIGERE
Han er død! Kom nu!
Hvad...
Opsedasse ...
Hvor er du egentlig fra?
Vi skal hjælpe ham med at finde de stjerner.
Nori?
Pligten tvinger mig tilbage til Midgård.
Det var ikke elvere, der jog mig væk fra mit hjemland. Det var orker.
Var det dit folks konges mærke?
Mit folk har ingen konge.
Alle forposterne bliver opløst.
Tager du et sidste kig?
Meget har ændret sig, vogter.
Men ikke de mennesker, der bor her.
Blodet fra dem, der stod ved Morgoths side, løber stadig i deres årer.
-Nogen har gravet denne gang. -Noget. Det var ikke mennesker.
RINGENES HERRE: MAGTRINGENE
Kom i sving.
Du der! Lænk ham.
Smid ham ud med resten.
Gør det selv. Jeg arbejdede i solen i går.
Du står i solen, til du er kulsort, hvis Adar ønsker det.
For Adar. Men ikke for dig!
For Adar.
Pausen er forbi, dovenlars.
Grav nu.
Hun er i live.
Vores værter, reddede de os, eller tog de os til fange?
Det er ikke giftigt, hvis det bekymrer dig.
I hvert fald ikke for mennesker.
En af eldarne. Ombord på mit skib?
Det er sandelig sære tider.
Hvilket fartøj er dette?
Frygt ej. Jeg bringer dig sikkert til mine overordnede.
De vil besvare dine spørgsmål. Ikke jeg.
Hvilken havn sejler vi til?
Se selv. Vi er der næsten.
Næsten hvor?
Hjemme.
Hvad er det for et sted?
Det kan kun være ét sted.
Stjernelandet.
Det vestligste af alle dødeliges lande.
Ø-kongeriget Númenor.
Sænk farten!
-Er det en elver? -Jeg så ikke noget...
Siden hvornår har mennesker som mig bygget kongeriger som dette?
Disse mennesker er ikke som dig.
I Den store Krig stod dine forfædre på Morgoths side.
Disse mennesker stod på elvernes.
Som belønning gav Valarne dem denne ø,
der har ændret sig meget siden da.
Fornemmer jeg en smule misundelse?
Ikke misundelse.
Sorg.
Engang kunne elvere frit komme og gå langs disse kyster.
Vores folk var som slægtninge.
Vi delte gaver og viden.
Hvad skete der?
Númenor begyndte at afvise vores skibe.
Med tiden afbrød de al kontakt.
Hvorfor?
Det finder vi måske snart ud af.
Gå videre.
I vil ikke fare vild her uden eskorte.
Stil den med de andre.
Det er for varmt.
Tålmodighed...
Vi er Númenors mænd og kvinder.
Jeg foreslår, vi lægger fortiden bag os og udviser tilbageholdenhed.
Lad os prøve ikke at modarbejde dem.
Kaptajn. Dronningen er optaget.
Det samme er kansler Pharazôn. Jeg foreslår, at...
Knæl.
Ingen knæler i Númenor.
Undskyld.
Sig frem, elver.
Fortæl dit navn.
Jeg er noldoen Galadriel.
Datter af Finarfins gyldne hus.
Kommandør over storkongen Gil-galads nordlige hære.
Halbrand.
Fra Sønderland.
Et menneske og en elver sammen?
Det var et tilfælde.
Vi mødtes tilfældigt på det åbne hav.
Jeres kaptajn her reddede os fra den visse død.
Alt, vi beder om, er, at Númenor udviser samme barmhjertighed som ham
og lader os sejle til Midgård.
Det er længe siden et skib fra Númenor
fik lov til at foretage en sådan rejse på vegne af en elver.
Det er på grund af elverne, at I blev givet denne ø.
I må vel kunne undvære nogle planker og et ror.
Vores forfædre blev ikke foræret noget.
De betalte for denne ø med deres slægtninges blod.
Det, elveren mener...
Hvis blod er rejsens pris, betaler jeg den gerne.
Men uanset hvad rejser jeg.
Du er velkommen til at prøve.
Jeg har ikke brug for Deres velkomst.
Og din velkomst er hurtigt ved at rinde ud.
-Vagter! -Mine venner.
Det lader til, vores afrejse medfører komplikationer.
Måske er det bedre, hvis vi bliver...
-Bliver? -Længe nok, min gode dronning,
til at give Dem og Deres rådgivere tid til at overveje vores anmodning.
Nogle få dage, måske?
Tre dage. Og elveren skal blive på paladsets grund.
Jeg vil ikke fængsles.
Jeg vil hellere skyde en hingst
end at tage De nordlige Hæres kommandør til fange.
Så du vil blive Númenors gæst.
Kaptajn...
Jeg er taknemlig.
"Min gode dronning"?
Sønderland vil stadig eksistere om tre dage.
Men vil dets folk?
Se dig omkring. Dette er et paradis.
Fyldt med muligheder.
Forventer du, at jeg springer ind i ilden igen?
Du sprang i havet for at redde ét liv.
Jeg agter at redde mange.
Jeg har søgt fred længere, end du aner.
Lad mig beholde det for vores begges skyld.
Måske kunne lidt fred også gavne dig.
Men prøv i det mindste...
...ikke at få flere fjender.
Det ville være klogt at løse denne sag hurtigt.
Hun er blot én elver.
En lavine kan begynde med én sten.
Vi vover ikke at bringe din fars mørke skyer tilbage.
Fortæl mig om kaptajnen.
Han hedder Elendil.
Oprindeligt af adelig slægt, nu søvagt med en søn,
der, hvis jeg husker korrekt, følger i hans fodspor.
Hiv!
Sammen nu!
Hiv!
I skal trække hurtigere, hvis I vil have en plads i mit værn!
Kom så, kadetter!
Sammen nu!
Isildur...
Isildur!
En kadet, der gør sig fortjent til en plads i søvagten,
bliver mere end blot Númenors beskytter.
Ikke den!
Imrahil!
Bagbord! Træk den til bagbord!
Valandil! Ontamo!
Hjælp! Træk!
Koordination, kadetter! Tilbage til arbejdet!
Der findes ingen hårdere herre end havet.
Havet har altid ret!
Stakkels Imrahil.
Hans far smider ham nok på porten.
Rent held, at Isil ikke følger med.
Mig?
Dine tanker var et andet sted. Hvad er der?
Jeg glæder mig bare til at komme afsted.
Ni dage til!
Består vi havprøven, er vi officerer om fire år.
Ti mere, så har vi vores egen kommando.
-Otte for mit vedkommende. -Eller 18.
Isildur! Din søster er her.
Der er du.
Berek, min dreng.
Se, hvem der har lagt skitsebogen fra sig.
Du havde ikke behøvet komme bare for at se mig.
-Isil, kantinen? -Nej. Gå I bare.
Find os senere. Vær ikke som din bror.
Du har resten af livet til at være pebermø.
Eller være ung.
Hvad laver du her? Hvor er far?
De troende mener, at når Det hvide Træs blade falder,
så er det ingen bagatel...
...men selveste Valarnes tårer.
En påmindelse om, at deres øjne
og deres dom altid hviler over os.
Tror du på det?
Jeg mener, det er uklogt at leve sit liv
ved at foretage gæt, der bygger på tegn og varsler.
"Elendil." Et usædvanligt navn.
Det stammer vist fra vores vestlige kyster?
Ja, det stammer derfra.
Hvad betyder det?
Én, der elsker stjernerne.
Det er ikke dets eneste betydning, vel?
På eldarnes gamle sprog
kan det også betyde "elverven".
Og er du så det? En elverven?
Jeg er loyal over for Númenor.
Og trods at elvere har været uvelkomne ved vores kyster
siden min tiptipoldefars regeringstid,
valgte du at bryde med dette. Hvorfor?
Det var havet, der satte hende på min vej.
Og havet har altid ret.
Havet kan ikke begå forræderi.
Med al respekt, dronning,
gjorde jeg blot det, jeg mente, var det fornuftigste.
I så fald, Elendil,
må jeg bede dig om at gøre mig en tjeneste.
DET STORE HAV
SØNDERLAND
Gangene fører hele vejen til Hordern.
Muligvis videre.
Det må være sådan, de har undgået os.
Og sådan, de skærmede sig mod solen.
De leder efter noget.
Et slags våben, måske?
Jeg aner det ikke.
Men de plyndrer den ene landsby efter den anden
for at finde det til deres leder.
Én, orkerne taler næsten tilbedende om,
ærbødigt endda, hvis orker er i stand til det.
Det lader til, Morgoth har en arvtager.
"Adar."
Hvorfor skulle orker omtale deres leder med et elverord?
Sauron havde mange navne i gamle dage.
Måske er det ét af dem.
Der er mere på færde, end vi kan se.
Når lejligheden byder sig,
skal I kigge over skyttegraven.
Find den nærmeste trægrænse,
og når solen er på sit højeste, flygter vi.
Hvis blot én af os kommer hjem,
kan vi vende stærke tilbage
og feje fjenderne væk herfra som salt fra et bord.
Klap i og grav, elver!
-Rødderne er i vejen. -Så flå dem op.
Flå hele træet op!
At fælde et træ vil forsinke os. Vi går udenom.
Prøv du det, elver, og jeg slår dig til plukfisk.
Dette træ sprang op ad jorden, længe før du kunne kravle frem,
fra hvor end du voksede op.
Det har fortjent sin plads på jorden.
Godt, elver.
Meget godt.
Du udviste styrke.
Du har fortjent en vandration til dit kompagni.
Vær ikke bange.
I må være tørstige.
Sådan...
Træ.
Húna hravan!
Jeg fælder det.
Jeg fælder det!
Ánin apsene...
Du må oplyse Pharazôn om, at hun er flygtet.
Det gjorde jeg også sidst.
Dengang var det en hund.
Det er klogere at stjæle snekken.
Den jolle får dig næppe ud af havnen.
Det er en forbedring af min tidligere rejsemåde.
Men jeg kan ikke lade dig tage den.
Dronningen har befalet mig
at sørge for, du ikke skaber flere forstyrrelser.
Hun så det nok som en straf.
Så har hun og jeg alligevel noget til fælles.
Vi ønsker begge, du ikke havde ført mig hertil.
Jeg prøver lykken med jollen.
Så har jeg intet andet valg end at tilkalde vagterne.
Sæt, ordene aldrig forlader din hals?
Men hvis de gør,
havner du i paladset i lænker og endnu længere væk fra dit rejsemål.
Hvem er denne dødelige, der taler til mig, som om han ved, hvem jeg er?
Jeg har en datter, der løber hurtigt, og en søn, der løber i blinde.
Dine øjne ligner dem begges.
Hvorhen og hvordan jeg løber, vedkommer ikke dig.
Hvor som helst er bedre end her, hvor jeg er hadet af alle.
Så tilkald dine vagter, eller forsvind.
Du er ikke hadet af alle.
Taler du elversprog?
Der, hvor jeg voksede op, talte mange det.
I sagnhallerne undervises der stadig i det.
Det anvendes stadig til inskriptioner på byens statuer, hvis man ser efter.
Hvor langt væk er sagnhallerne?
En kvart dags ridt.
Hvad søger du?
Sagde du "ridt"?
Ingen på øen kender dette fag bedre end jeg.
Jeg vil skovle kul om nødvendigt, jeg vil kløve træ,
jeg vil lave et anker til dig uden beregning,
mere hårdført end noget, du nogensinde har set.
Jeg vil starte på en frisk.
Giv mig en chance. Jeg beder dig.
Jeg glemmer det ikke.
Du har mandsmod, knægt.
Men før du har fået dit lavs tegn, kan du ikke smede stål i Númenor.
Er det ikke ham?
Ham, der sejlede med elveren?
Er det ikke dig?
Jo, det ser sådan ud.
-Hvad hedder du? -Det beror på så meget.
Beror på hvad?
Hvor tætte vi er.
Og hvor tætte er du og hunelveren?
Du har heldet med dig, lave mand.
Gratis sejltur til vores ø, spiser vores mad,
drikker vores øl...
Hvad bliver det næste, du tager?
Vores land? Vores handel?
Glem ikke jeres kvinder.
Han er ikke så lidt fræk.
Måske er han og hunelveren alligevel ikke så tætte.
Hun vil nok hellere have én fra bedre kår.
I har ret...
Her er jeg.
Jeg er gæst på jeres ø,
og jeg har ikke udvist den mindste smule taknemlighed.
Hvad siger I til dette?
Jeg giver de næste par runder!
Du er ikke så slem, lave mand.
Så må jeg hellere forføje mig,
mens I stadig synes om mig.
På gensyn, mine damer og herrer.
Du, lave mand.
Troede du, jeg ikke bemærkede det?
Nå, men det var værd at forsøge.
Tag den.
Jeg ønsker ikke problemer.
Er det ikke lidt for sent?
Det tror jeg, det er.
Jeg beder dig. Lad være.
Hvorfor ikke? Lave mand!
Afsted.
Kald mig Halbrand.
Herovre.
Vi søger oplysninger om dette.
Jeg ser på det.
Du sagde ikke, sagnhallerne blev samlet af selveste Elros.
Det er bemærkelsesværdigt.
Selvfølgelig...
Du kendte Elros.
En usædvanlig sjæl.
Men jeg stod altid hans bror nærmere.
Bemærkelsesværdigt.
Tak, fordi du tog mig hertil.
Tak vores sidste konge.
Det skyldes ham, at dette sted ikke blev revet ned.
Var han tro mod elverne?
Ja, han er loyal.
Vi tvang ham af tronen for det.
De siger, han bor i tårnet nu.
I eksil i sit eget kongerige.
Der.
Hvad er det?
Beretningen om en menneskelig spion, tilvejebragt fra fjendens fangekælder.
Han tegnede dette. For at nedfælde tårnets placering.
Et øjeblik. Jeg må være blind.
Der er intet segl.
Det er et kort over Sønderland.
Det er, som Halbrand sagde.
Og indskriften?
Det er det sorte sprog.
Der omtales ikke kun et sted, men en plan.
En plan, med hvilken de vil skabe deres eget rige,
hvor ondskaben ikke kun findes, men trives.
En plan, der iværksættes i tilfælde af Morgoths nederlag...
Af hans arvtager.
Galadriel.
Det er værre, end jeg forestillede mig.
Så er Sønderland i stor fare.
Hvis Sauron virkelig er vendt tilbage,
er Sønderland blot begyndelsen.
Ingen forlader stien.
Og ingen vandrer alene.
Nemlig.
Ingen forlader stien.
Og ingen vandrer alene.
Ingen forlader stien.
-Kom så. -Og ingen vandrer alene.
Ingen forlader stien.
Og ingen vandrer alene.
Ingen forlader stien.
Og ingen vandrer alene.
Ingen forlader stien.
Og ingen vandrer alene.
Ingen forlader stien.
-Det er ikke bedre. -Og ingen vandrer alene.
Ingen forlader stien.
Og ingen vandrer alene.
Ingen forlader stien.
Vi kan ikke bære vognen uden dig.
Vi bliver efterladt.
Ingen Brændefod er nogensinde blevet efterladt.
Da jeg mistede Rose,
føltes det, som om hjulene bristede under mig.
Og så så jeg dig i græsset.
Netop i denne lysning.
Du var så smuk.
Og øjeblikkeligt
vidste jeg, jeg ville blive gammel med dig, Marigold.
Vi skal nok nå frem til lunden.
Os alle sammen?
Os alle sammen.
Hvordan?
Jeg bliver forrest i karavanen.
Og vi har Nori.
Når først den pige bestemmer sig for noget,
kan intet stoppe hende.
Hvis du rører den bog,
bruger Sadoc din hud til at lave de næste sider!
Har du en bedre idé? Vandringen er i morgen.
Hvis du vil finde de stjerner,
er vores bedste håb den bog.
Jeg vil ikke hjælpe ham.
Han er en kæmpe med iltert temperament, der dræber ildfluer.
Ved et uheld.
Det eneste fornuftige at gøre er at give ham mad,
pege ham i retning af den nærmeste landsby og sige farvel.
-Der hører han ikke til. -Hvor så?
-Det er dét, jeg vil finde ud af. -Hvorfor er det dit problem?
Hvorfor risikere mere for ham, end du allerede har gjort?
Der er hovedfornuft og hjertefornuft.
Der er sund fornuft og nonsens.
Er du løbet tør for den første, må du låne min.
Jeg vil hellere låne nogle stjernekort fra den bog.
Og du hjælper mig. Eller skal jeg fortælle Malva,
at du puttede ildurt i hendes tåcreme?
Jeg holder vagt.
Afsted.
Skal du ikke holde din tale nu, hr. Graver?
Jo. Jeg henter den i min vogn.
Ja, gør det. Hent den i din vogn!
"Udhvilede ben og fulde vogne"?
Nej...
"Fulde vogne og fuldere maver."
Hr. Graver!
Hvad er der nu?
Nej, det er bare, fordi alle venter.
Er du okay?
Ja. Jeg er næsten færdig.
Hvor meget mangler du?
Kun en smule?
Sig til dem, jeg næsten er klar.
Højre. Nej! Jeg mener til venstre. Ja. Nej...
Jeg siger det til dem med det samme.
Tag den med ro, og spis noget kastanjetærte.
Sær pige.
Mine ærværdige hårfødder.
Endnu en sæson er gået i denne lysning,
der har givet os fulde vogne og fuldere maver.
Nogle mere fyldte end andre, for at være ærlig.
Hvad ellers...
Det er fuldmåne,
så pas på, hvor I fjoller rundt senere.
Det bliver til frit skue for hele lejren. Det ønsker ingen.
Jeg driller bare.
Og nu, før vi begynder vores næste rejse,
mindes vi dem fra tidligere vandringer,
-der sakkede bagud. -Hørt.
Og skulle nogen hårfod sakke bagud under denne vandring,
vil vi ligeledes bære dem
i vores hjerter og minder.
I livet kunne vi ikke vente på dem.
Men her byder vi dem nu velkommen i vores kreds...
Miles Æbleklar.
Han sad fast i sneen på bjergpasset.
Vi venter på dig.
Chance Stoltenknægt.
Yarrow Stoltenknægt.
Strap, Dewis,
Linseed Stoltenknægt.
Taget af et jordskred på en vinterdag.
-Vi venter på jer. -Vi venter på jer.
Daffodil Graver.
Ulve.
-Vi venter på dig. -Vi venter på dig.
Druda Bumbug. Hun spiste de gule bær.
Vi venter på dig.
Blovo Bulnerbuk
Bier.
Vi elskede ham, men han var en idiot.
Vi venter på dig.
Mor Hambley. I færd med at lave en skulptur...
Vi venter på dig.
Nori?
Du har løjet, stjålet,
bragt en farlig fremmed ind i vores kreds.
Og hun løj.
-Det har han sagt. -Det gjorde hun.
Nej, han var faret vild. Såret.
Hvad skulle jeg gøre? Efterlade ham der?
Du må indrømme, Sadoc, at det er ret ekstraordinært.
Har du nogensinde hørt om væsner, der falder fra stjernerne?
Jeg har hørt om væsner, der bliver til stjerner.
Aldrig omvendt.
Det er foruroligende.
Hvad med stjernerne på den side?
Hvad betyder de?
Ingenting. Siderne er brændt. Hvorfor læste du dem ikke?
Jeg troede, vi fik tid senere.
Hvem er "vi"?
Ingen. Kun mig. Han er min ven.
Vi har ikke brug for venner.
Vi har brug for at overleve.
Uden venner, hvad overlever vi så for?
"Dygtige hårfødder, hold jer til stien, flygt fra al fare."
Himlen forbyde, at vi udforsker noget nyt!
Elanor Kellamark Brændefod!
Vores måde har holdt os i live i tusind år.
Vores love er tydelige.
Enhver hårfod, der bryder dem, smides ud af karavanen.
Vores regler er ganske tydelige. Men...
Frøken Brændefod er ung.
Hun mangler lige så meget hår på tæerne som fornuft mellem ørerne.
I morgen rejser vi som planlagt.
Og Brændefod-vognen tager med.
Bagerst i karavanen.
-Bagerst? -Bagerst.
Vent lige et øjeblik, Sadoc.
Vi skal tale om det.
Mener du allerbagerst eller midt i den bagerste del?
Jeg mener bagerst.
Du kunne lige så godt have skrevet os ind i de efterladtes bog.
Han kom til os af en grund.
Ærligt talt, Nori.
Ser du en skæbne i det?
Tror du, stjernerne rakte ned og rørte dig? Er det det?
Tror du, du er noget særligt? Du er kun et barn.
Jeg ved, jeg ikke er noget særligt.
Jeg ved, jeg bare er én lille hårfod i den store, vide verden.
Men han er noget særligt.
Jeg kan mærke det.
Min søde pige.
Du har altid haft din fars hjerte.
Men det højeste ukrudt bliver slået.
Vi skal pakke.
Åh nej!
-Du dør, dronning! -Åh nej!
-Åh nej! Galadriel! -Jeg tilintetgør dig!
Åh nej!
Tag den!
Galadriel?
Den Galadriel? Orkernes plage?
Glem, hvis plage hun er. Hvorfor er hun i Númenor?
Hun venter på et skib til Midgård.
Dronningen har forfremmet mig til orlogskaptajn for at holde styr på hende.
Du tog en elver med, så Míriel forfremmede dig?
Hvem eskorterer hende tilbage?
Er du ude efter en forfremmelse, kadet?
Ni dage til havprøven.
-Sig det. -Er du klar?
Vores slægtninge i nord har vist taget sig den frihed
at invitere sig selv til din afskedsfest.
-Det er vel i orden? -Jeg udskyder det måske.
-Udskyder? -Bare en sæson, måske.
Kendte du til det?
Jeg lytter til ham lejlighedsvist, så ja, jeg havde en mistanke.
Og det ville I ikke fortælle mig?
-Jeg overvejer det kun. -Jeg taler med Eärien.
Jeg har haft meget om ørerne på det seneste, far.
Er det så tragisk? Ifølge Anárion udskød du det to...
Hvad har din bror med det at gøre?
-Ingenting. -Lidt mere end ingenting.
Tak.
Du store.
Jeg siger, hvad jeg fortalte ham.
Der er intet for os på de vestlige kyster.
Fortiden er død.
Enten rykker vi fremad, eller også dør vi.
Tror du, det var let at overbevise sejlmesteren om, at du var klar?
Jeg bad dig aldrig...
Jo, da du kom på tværs af dronningens vagter.
-De begyndte! -Smidt ud fra hestetræningen.
Det var ikke min skyld!
-Isil har ret, det var ikke... -Jeg talte ikke til dig!
-Undskyld mig, kaptajn. -Hvad?
Besked til din datter, Eärien.
Jeg ved, du har dine tvivl, søn.
Men kan du ikke stole på, at jeg ønsker dig det bedste?
Denne verdens vandrige egne har en måde at hele selv de dybeste sår på.
Sådan, som den helede dine?
Om ni dage, når havprøven begynder, og det skib sejler ud,
så er du på det.
-Far. -Hvad er der?
Jeg er blevet lærling.
Jeg blev optaget i håndværkerlavet.
Hvordan? Jeg troede, lavet aldrig ville genoverveje det.
Isildur overtalte mig til at søge igen.
Overtalte Isildur dig?
Hvordan går din søgen efter fred?
Bedre end forventet.
Hvad skete der?
En strid om en kvinde.
Halbrand.
Begynd nu ikke.
Du hører ikke til på denne ø.
Er der én af os, der ikke hører til her, er det dig, elver.
Det er jeg ikke så sikker på længere.
Men én ting er jeg nu sikker på.
Du er mere, end du påstår.
Jeg fandt dette i sagnhallerne.
Det er sjovt. Jeg fandt denne på en død mand.
Jeg syntes, mønstret klædte mig.
For mange tidsaldre siden
bar en mand det mærke
og forenede Sønderlands spredte stammer under ét banner.
Det samme banner, der måske kan forene dem igen i dag.
Imod den ondskab, der nu søger at gøre krav på deres land.
Dit land, Halbrand.
Dit folk har ingen konge, for du er ham.
Det er en sær ting at sige til en mand i et bur.
Et bur, du er landet i, fordi du forklæder dig som borgerlig.
Og den rustning, der burde hvile på dine skuldre,
tynger i stedet din sjæl.
Vær varsom, elver.
Arvingen til dette mærke er arving til mere end blot ædel byrd.
Det var hans forfader, der afgav en blod-ed til Morgoth.
Jeg er ikke den helt, du søger.
Det var min familie, der tabte krigen.
Og det var min, der indledte den.
Vi mødtes ikke tilfældigt.
Hverken forsyn eller skæbne
eller andre ord, mennesker bruger om kræfter,
de ikke forstår.
Vores var iværksat af noget større.
Du må se det.
Jeg ser kun en elver, der ikke vil lægge sit sværd.
Kom med mig til Midgård.
Sammen genrejser vi begge vores blodlinjer.
Hvordan?
Du er fanget på denne ø.
Og du mangler en hær.
Det vil snart ændre sig.
Det er her, far.
Det øjeblik, vi frygtede.
Elveren er ankommet.
Kom så! Skub!
Kom nu, Poppy. Du sakker bagud.
Giv mig et øjeblik til at få vejret.
Tilbage!
Hey...
Ven.
Jeg har det.
Sådan kan vi holde trop med de andre. Os alle sammen.
Han hjælper os, og vi hjælper ham.
Må vi, mor? Må vi tage ham med?
Slip vargen fri!
Befri jer selv!
Arondir!
Háno!
Nej!
Vent!
Før ham til Adar.
Adar!
Tekster af: Anders Søgaard
Kreativ supervisor Toni Spring