РАНІШЕ
Він мертвий! Ходімо!
Що…
І вгору…
Звідки ви взагалі?
Він хоче, щоб ми допомогли йому знайти ті зорі.
Норі?
Обов'язок вертає мене в Середзем'я.
З моєї батьківщини мене вигнали не ельфи. А орки.
Це мітка короля твого народу?
Мій народ не має короля.
Усі дальні сторожові застави розпускають.
Дивишся востаннє?
Усе сильно змінилося, Сторожо.
Але не люди, які тут живуть.
Кров тих, хто стояв із Морґотом, і досі затьмарює їхні вени.
- Хтось викопав цей прохід. - Щось. Це зробили не люди.
ВОЛОДАР ПЕРСНІВ: ПЕРСНІ ВЛАДИ
До роботи.
Гей, ти! Хапайте його.
Викинь разом із рештою.
Сам викидай із рештою. Я працював на сонці вчора.
Ти стирчатимеш на сонці, доки не почорнієш, якщо накаже Адар.
Тоді це заради Адара. Але не заради тебе!
Заради Адара.
Відпочинок скінчився, лінивцю.
Тепер копай.
Вона жива.
Наші хазяї. Рятівники чи поневолювачі?
Не отруйне. Якщо ти за це хвилюєшся.
Не отруйне для людей.
Хтось із елдарів. На борту мого корабля?
Дивні течії зараз.
Що це за судно?
Не турбуйтеся. Я маю доставити вас до своїх керівників.
Вони й дадуть вам відповіді, а не я.
У який порт ми прямуємо?
Самі дивіться. Ми майже там.
Майже де?
Удома.
Де це ми?
Це схоже лише на одну місцевість.
Країну Зірки.
Найзахідніші землі з усіх смертних.
Острівне королівство Нуменор.
Мала швидкість!
- То ельфійка? - Я ще ніколи не бачив…
Відколи такі люди, як я, будують такі королівства?
Ці люди - не такі, як ти.
У Війні твої предки були на боці Морґота.
А ці люди - на боці ельфів.
У винагороду валари подарували їм цей острів,
який відтоді сильно змінився.
Я вчуваю нотку заздрощів?
Не заздрощів.
Жалю.
Колись ельфи вільно приїжджали на ці береги.
Наші народи бути братами.
Ділилися дарами, знаннями.
Що сталося?
Нуменор перестав приймати наші судна.
Із часом припинили всі контакти.
Чому?
Можливо, зараз дізнаємося.
Не зупиняйтеся.
Не раджу вам заблукати тут без супроводу.
Поклади до інших.
Надто гаряче.
Майте терпіння…
Ми - чоловіки й жінки Нуменору.
Пропоную поки що забути історію і виявити стриманість.
Спробуймо не конфліктувати з цими людьми.
Капітане. Королева-регент зайнята.
Як і канцлер Фаразон. Пропоную вам…
На коліна.
У Нуменорі не вклоняються.
Вибач.
Говори, ельфійко.
Назвися.
Ґаладріель із нолдорів.
Донька Золотого дому Фінарфіна.
Командувачка Північних армій Верховного Короля Ґіл-ґалада.
Галбранд.
Із Південних Земель.
Чоловік та ельфійка, разом?
Так склалися обставини.
Ми випадкові попутники. Зустрілися у відкритому морі.
Ваш капітан урятував нас від вірної смерті.
Ми лише просимо, щоб Нуменор і далі виявляв своє милосердя
і пропустив наш корабель до Середзем'я.
Уже кілька поколінь кораблі Нуменору
не пропускали цим шляхом заради одного ельфа.
Саме завдяки ельфам вам було даровано цей острів.
Звісно, у вас знайдеться кілька дощок і штурвал.
Нашим предкам нічого не дарували.
Вони оплатили цей острів кров'ю своїх родичів.
Ельфійка має на увазі…
Якщо ціна пропуску - кров, я її заплачу.
Але так чи інакше я поїду звідси.
Запрошую спробувати.
Мені не потрібні ваші запрошення.
Наша гостинність не безмежна.
- Вартові! - Друзі.
Мені здається, що наш від'їзд пов'язаний із деякими труднощами.
Можливо, нам краще залишитися…
- Залишитися? - Лише стільки, милостива королево,
скільки треба вам і вашим радникам на обдумування нашого прохання.
Може, на кілька днів?
Три дні. І ельфійку не випускатимуть за межі палацу.
Я не стану бранкою.
Я швидше скалічу рисака,
ніж захочу ув'язнити могутню командувачку Північних армій.
Тож ви будете гостею Нуменору.
Капітане…
Я вдячний.
«Милостива королево»?
Південні Землі за три дні не зникнуть.
А їхній народ?
Озирнися. Тут рай на землі.
Повно можливостей.
Ти чекаєш, що я охоче повернуся в пекло?
У морі ти врятував одне життя.
Я хочу врятувати багато.
Я шукав мир у душі довше, ніж ти думаєш.
Прошу, заради нас обох, дай мені зберегти його.
Може, мир у душі не завадив би й тобі.
Але щонайменше…
спробуй не наживати нових ворогів.
Було б мудро вирішити цю справу швидко.
Вона одна ельфійка.
Зсув починається з одного камінчика.
Не варто знову жити під грозовими хмарами вашого батька.
Розкажи про капітана.
Його звати Еленділ.
Він шляхетного роду, зараз морський вартовий, має сина,
якщо не підводить пам'ять, син хоче служити, як і батько.
Узяли!
Нумо разом!
Узяли!
Якщо хочеш служити в моїй варті, доведеться тягти каната швидше!
Нумо, кадети!
Разом!
Ісілдур…
Ісілдуре!
Усі кадети, які заслужили своє місце в морській сторожі,
стають кимось більшим, ніж захисниками Нуменору.
Не той!
Імрагіле!
На лівий борт! Тягніть на лівий борт!
Валанділе! Онтамо!
Тягніть!
Координація, кадети! Сильніше!
Нема суворішого вчителя, ніж море.
Море завжди праве!
Бідний Імрагіл.
Батько, певно, вижене його з дому.
Ісілу пощастило, що він не з ним.
Мені?
Ти знов цілий день витав у хмарах. У чому річ?
Просто хочу швидше вийти в море.
Ще дев'ять днів. Дев'ять днів!
Здамо екзамен у морі й за чотири роки будемо офіцерами.
Ще за десять буде свій екіпаж.
- Для мене за вісім. - Вісімнадцять.
Ісілдуре! Прийшла твоя сестра.
Ось ти де.
Береку, мій конику.
Дивися, хто відклав альбом малюнків.
Не треба було так далеко заради мене їхати.
- Ісіле, шинок? - Ні, ви йдіть.
Знайди нас потім. Не будь як твій брат.
Ще встигнеш набутися старою дівою.
Або молодою.
Що ти тут робиш? Де батько?
Віряни вважають, що коли з Білого Дерева осипаються пелюстки,
це погана прикмета,
бо це сльози самих валарів,
живе нагадування, що їхні очі
та їхні судження завжди спрямовані на нас.
Ви в це вірите?
Мій досвід каже, що не варто жити,
опираючись на знаки й знамення.
«Еленділ». Незвичайне ім'я.
З наших західних берегів, чи не так?
Ім'я походить звідти.
Скажіть же, що воно означає.
Той, хто любить зорі.
Це не єдиний переклад, правда?
На древній мові елдарів
воно ще означає «друг ельфів».
А ви з таких? Ви друг ельфів?
Я вірний слуга Нуменору.
Та все ж, хоча ельфів не приймають на наших берегах
із часів правління прадіда мого діда,
ви вирішили порушити цей звичай. Чому?
На мій шлях її викинуло море.
А море завжди праве.
Море не скоює державної зради.
З повагою, королево-регент,
за тих обставин я зробив лише те, що вважав найбільш раціональним.
Якщо, Еленділе, ви справді цього бажаєте,
мені доведеться попросити вас про послугу.
НУМЕНОР
ЗАХІДНІ МОРЯ
ПІВДЕННІ ЗЕМЛІ
Ці ходи сягають самого Гордерну.
Може, за його межі.
Мабуть, так вони укрилися від наших очей.
І так захищаються від сонячного світла.
Вони щось шукають.
Може, якусь зброю?
Я не знаю.
Але вони обшукують село за селом,
працюючи щоночі, щоб знайти це для ватажка.
Про якого орки говорять майже із поклонінням,
навіть шаною, якщо орки взагалі на неї здатні.
Схоже, в Морґота є наступник.
«Адар».
Чого це орки звертаються до ватажка ельфійським словом?
Казали, що колись у Саурона було багато імен.
Може, це одне з них.
Тут робиться щось більше, чого ми поки не бачимо.
За першої можливості комусь із вас
визирнути з цього окопу зробіть це.
Знайдіть найближчу посадку,
і коли сонце пектиме найсильніше, ми втечемо.
Якщо хоч один із нас втрапить додому,
ми прийдемо з підкріпленням
і змахнемо ворога з цієї землі, як сіль зі столу.
Закрий рота й копай, ельфе!
- Нам заважає це коріння. - То вирвіть його.
Викорчуйте все кляте дерево!
Повалення дерева нас уповільнить. Ми краще обійдемо.
Тільки спробуй, ельфе. І я зроблю з твоєї спини мапу.
Це дерево проросло з землі задовго до того, як ти виповз
із того нещасного місця, де ріс.
Воно заслужило своє місце на цій землі.
Добре, ельфе.
Прекрасно.
Ти виявив силу.
І щойно заробив своєму загону можливість напитися води.
Не бійтеся.
Вам же хочеться пити.
Ну от…
Дерево.
Гуна граван!
Я його зрубаю.
Я зрубаю його!
Анін апсене…
Ти скажеш Фаразону, що вона втекла.
Я казав минулого разу.
Ти казав про собаку.
Краще б украсти середній корабель.
Той човник навіть із гавані не вийде.
Запевняю, він кращий за мій попередній транспорт.
Усе одно. Я не дам його взяти.
Королева наказала мені
стежити, щоб ви не наробили нам ще якого клопоту.
Мабуть, вважала це покаранням.
Отже, у нас із нею таки є щось спільне.
Нам шкода, що ви привезли мене сюди.
Я ризикну з човником.
Тоді мені не лишається нічого, крім окрику до вашої варти.
А якщо ви не зможете видушити ні слова?
Я якщо зможу,
то вас повернуть у палац у кайданах, що ускладнить ваш від'їзд.
Хто цей смертний, що говорить до мене так, ніби приблизно знає, хто я?
У мене є донька, яка бігає швидко, і син, який бігає наосліп.
Ваші очі разюче схожі на їхні.
Де і як я бігаю - не ваш клопіт.
Де завгодно краще, ніж тут, де мене ненавидять усі зустрічні.
Тому кличте свою варту або забирайтеся з дороги.
Вас ненавидять не всі, пані.
Ви говорите ельфійською?
Я ріс серед тих, хто нею говорить.
Її досі викладають у нашій Залі легенд.
Якщо придивитися, вона досі є на статуях по всьому місту.
Ваша Зала легенд, вона далеко?
За чверть дня на коні.
Що ви шукаєте?
Ви сказали «на коні»?
На цьому острові нема нікого, хто краще володів би цим ремеслом.
Я підкидатиму вугілля, якщо треба, рубатиму дрова,
безплатно викую вам морський якір,
міцніший за все, що ви бачили. Що скажете?
Я тут, щоб почати з початку.
Дайте мені цей шанс. Будь ласка.
І я цього не забуду.
Маєш хоробре серце, хлопче.
Та доки не заробиш герб своєї гільдії, кувати сталь у Нуменорі тобі зась.
Це він, так?
Той парубок, що приплив із ельфійкою?
Це ж ти, так?
Схоже на те.
- Як, кажеш, тебе звати? - Це залежить.
Від чого залежить?
Від нашої близькості.
А яка близькість між тобою й ельфійкою?
Щастить тобі, напівкровко.
Безплатно приплив на наш острів, їси нашу їжу,
п'єш наш ель…
Що загарбаєш далі?
Наші землі? Наші ремесла?
Не забудь про ваших жінок.
Ти ба, який язикатий.
Може, вони з ельфійкою не такі вже й близькі.
Закладаюся, вона б радше обрала когось кращого походження.
Ваша правда…
Ось я.
Я гість на вашому острові,
проте не виявив до вас ані крихти вдячності.
Як вам таке?
Усі п'ють за мій рахунок!
Ти не такий і поганий, напівкровко.
Тоді я краще піду,
доки ви гарної про мене думки.
Панове, пані, прощавайте!
Агов, напівкровко.
Справді думав, що я не помічу?
Ну, я подумав, що варто спробувати.
Беріть.
Я не шукаю проблем.
Уже запізно, чи не так?
Певно, що так.
Прошу. Не робіть цього.
Чого це? Напівкровко.
Іди.
Зви мене Галбрандом.
Сюди.
Нам потрібна будь-яка інформація про це.
Я подивлюся.
Ви не казали, що Залу легенд створив сам Елрос.
Вона доволі визначна.
Звичайно…
Ви знали Елроса.
Унікальна особистість.
Та я завжди більше дружила з його братом.
Надзвичайно.
Дякую, що привели мене сюди.
Дякуйте останньому королю.
Це завдяки йому цю споруду не знесли.
Він був відданий ельфам?
Є відданим.
За це ми скинули його з трону.
Кажуть, тепер він коротає свої дні у вежі.
Вигнання у власному королівстві.
Ось.
Що це?
Розповідь людини-шпигуна, здобута з ворожого підземелля.
Він намалював оце. Вказав місцезнаходження вежі.
Хвилинку. Я, певно, осліпла.
Це не мініатюра.
Це мапа Південних Земель.
Як і казав Галбранд.
А напис?
Це Чорна мова.
Тут написано не лише про місце, а й про план.
План, за яким вони створять власний край,
де зло не лише виживе, а й процвітатиме.
План, який у разі поразки Морґота має задіяти…
Його наступник.
Ґаладріель.
Справи гірше, ніж я думала.
Отже, Південні Землі в серйозній небезпеці.
Якщо Саурон справді повернувся,
Південні Землі - це лише початок.
Ніхто не сходить із дороги.
І ніхто не йде сам.
Правильно.
Ніхто не сходить із дороги.
І ніхто не йде сам.
Ніхто не сходить із дороги.
- Нумо. - І ніхто не йде сам.
Ніхто не сходить із дороги.
І ніхто не йде сам.
Ніхто не сходить із дороги.
І ніхто не йде сам.
Ніхто не сходить із дороги.
І ніхто не йде сам.
Ніхто не сходить із дороги.
- Краще не стало. - І ніхто не йде сам.
Ніхто не сходить із дороги.
І ніхто не йде сам.
...не сходить із дороги.
Ми не зможемо тягти возика без тебе.
Нас залишать позаду.
Жодного Брандіфута ніколи не лишали позаду.
Знаєш, коли я втратив Роуз,
мені здавалося, що в мене відпали колеса.
А тоді я побачив тебе в траві.
На оцій галявині.
Того дня ти була така гарна.
І я тієї ж миті
зрозумів, що постарію з тобою, Меріґолд.
Ми дійдемо до Гаю.
Усі ми?
Усі ми.
Як?
Я йтиму перед караваном.
І в нас є Норі.
Ні! Слухай, як та дівчина щось собі надумає,
її ніщо не зупинить.
Покладеш лапу на ту книгу,
і Седок зробить нові сторінки з твоєї шкіри!
Маєш кращу ідею? Завтра міграція!
Щоб допомогти йому знайти ті зорі,
треба шукати в цій книзі.
Я не хочу йому допомагати.
Він дратівливий велетень, який часом убиває світлячків.
То випадково.
Найрозумніше було б наносити йому їжі,
вказати, де найближче людське село, й попрощатися.
- Йому місце не там. - А де?
- Це я й хочу зрозуміти. - Та що з тобою таке?
Нащо ризикувати заради нього ще більше, ніж раніше?
Є логіка, а є серце.
Є здоровий глузд і безглуздя.
Якщо скінчилося перше, можу позичити тобі свого.
Краще позич зоряні карти з тієї книги.
Ти мені допоможеш. Чи хочеш, щоб я сказала Мальві,
що це ти додала вогонь-траву в її крем?
Я стоятиму на варті.
Іди.
Ви мали б зараз виголосити промову, пане Берроуз?
Звісно. Принесу зі свого возика.
Слушна думка, так і зробіть. Несіть із возика!
«Нестомлені ноги й повні возики»?
Ні…
«Повні возики та ще повніші животики».
Пане Берроуз!
Що вже?
Просто всі чекають.
Важлива справа?
Так. Майже все.
Може, пошукайте лівіше?
Трохи лівіше?
Скажи, що я майже готовий.
Право. Ні! Тобто лів… Так. Ні, я…
Я скажу їм зараз, піду прямо зараз.
Заспокойся, поїж каштанового пирога.
Дивна ця дівчина.
Мої любі, шановні хутроноги!
Минув ще один сезон на цій галявині,
він лишає нас із повними возиками й повнішими животами.
У когось повніші, у когось ні, якщо вже чесно.
Що ще…
Місяць зараз уповні,
тому зважайте на це, коли пізніше будете собі розважатися.
Бо все це бачитиме весь табір. Нікому цього не хотілося б.
Та я жартую.
Тепер, перш ніж вирушити в наступну подорож,
згадаймо наших із попередніх міграцій,
- тих, хто відстав. - Так.
І якщо хтось із хутроногів відстане під час цієї міграції,
ми так само візьмемо їх із собою
у наших серцях і наших спогадах.
У житті ми не могли їх чекати.
Але тут і зараз ми запрошуємо в наше коло…
Майлза Брайтепла.
Він застряг у снігах гірського перевалу.
Ми чекаємо тебе.
Шанса Праудфелоу.
Яроу Праудфелоу.
Стрепа, Дьюїса,
Лінсід Праудфелоу.
Одного дощового зимового дня їх забрав зсув.
- Ми чекаємо вас. - Ми чекаємо вас.
Даффоділ Берроуз.
Вовки.
- Ми чекаємо тебе. - Ми чекаємо тебе.
Друду Бамбеллі. Наїлася сонячно-жовтих ягід.
Ми чекаємо тебе.
Блово Болджербука.
Бджоли.
Усі ми любили його, та він був йолопом.
Ми чекаємо тебе.
Ма Гамблі. Робила скульптуру…
Ми чекаємо тебе.
Норі?
Ти збрехала, вкрала,
привела до нас небезпечного чужинця.
І ще вона збрехала.
- Він це вже казав. - Бо збрехала ж.
Ні, він заблукав. Був поранений.
Що я мала робити? Кинути його там?
Маєш визнати, Седоку, це надзвичайна ситуація.
Ти колись чув про істот, що впали з зірок?
Я чув про істот, які стали зірками.
Але не навпаки.
Це дуже тривожить.
А як же зірки на тій сторінці?
Що вони означають?
Нічого. Сторінки обгоріли. Чого ти не подумала їх прочитати?
Думала, ми потім встигнемо.
Хто це «ми»?
Ніхто. Тільки я. Він мій друг.
Нам не треба друзів, дівчино.
Нам треба вижити.
Без друзів заради чого ми виживаємо?
«Хороші хутроноги, ідіть стежкою, тікайте від небезпек», -
боже борони нам хоч раз дослідити щось нове!
Еланор Келламарк Брандіфут!
Традиції зберігали нам життя тисячу років.
Наші закони чіткі.
Будь-якого хутронога, що порушив їх, виганяють із каравану й племені.
Наші закони чіткі, це правда. Але…
Панянка Брандіфут молода.
Їй ще довго ростити хутро на ногах і мізки у голові.
Завтра ми вирушаємо, як планували.
І возик Брандіфутів буде з нами.
У хвості каравану.
- У хвості? - У хвості.
Чекай, зажди хвильку, Седоку.
Це треба обговорити.
Ти маєш на увазі в самому хвості чи в середині хвоста?
Маю на увазі у хвості.
Ти, вважай, втоптала наше ім'я у книгу тих, кого залишили позаду.
Він прийшов до нас не просто так.
Чесно, Норі.
Ти вбачаєш у цьому долю?
Думаєш, зорі сягнули вниз і торкнулися тебе, адже так?
Думаєш, ти особлива? Ти просто дитина.
Я знаю, що я не особлива.
Я знаю, що в широкому світі я лише одна маленька хутроніжка.
Але він таки особливий.
Я це відчуваю.
Доцю.
У тебе завжди було серце, як у батька.
Але найвищу квітку завжди зрізають.
Час пакувати речі.
Ні!
- Ти помреш, королево! - О ні!
- Ґаладріель! Ні! - Я вб'ю тебе!
Ні!
Ось тобі!
Ґаладріель?
Та сама Ґаладріель? Гроза орків?
Байдуже, для кого вона гроза. Чому вона в Нуменорі?
Чекає корабля до Середзем'я.
Королева-регент підвищила мене до капітана, щоб я за нею стежив.
Ти привіз ельфа, а Міріель тебе підвищила?
Хто супроводить її назад?
Прагнеш підвищення, кадете?
До екзамену в морі 9 днів.
- Скажи йому. - Готовий?
Боюся, наші родичі з півночі мали нахабство
напроситися на бенкет на честь твоїх проводів.
- Це нічого? - Я подумую взяти відстрочку.
- Відстрочку? - Може, лише на один сезон.
Ти про це знала?
Я часом його слухаю, тому так, у мене були підозри.
І ти не сказала мені?
- Я лише подумую. - Я говорив із Еярієн.
У мене багато клопотів останнім часом.
Це трагедія? Анаріон казав, ти мав дві відстрочки…
До чого тут твій брат?
- Ні до чого. - Більше, ніж ні до чого.
Дякую.
Милостиві боги.
Я скажу тобі те, що і йому.
Нам нічого робити на наших західних берегах.
Минулого не повернеш.
Або ми житимемо далі, або помремо з ним.
Думаєш, легко було вмовити капітана, що тобі це до снаги?
Я не просив.
Просив, коли побився з вартою королеви.
- Вони почали! - Як вигнали з верхової їзди.
Я був не винен!
- Ісіл має рацію, тоді він… - Я не з тобою розмовляю!
- Вибачте, капітане. - Що?
Повідомлення для доньки, Еярієн.
Знаю, ти маєш сумніви, сину.
Але хіба ти не віриш, що я завжди хочу для тебе кращої долі?
Водна частина цього світу вміє зцілювати навіть найглибші рани.
Так, як зцілила твої?
За дев'ять днів, коли почнеться екзамен у морі і вирушить судно,
ти будеш на ньому.
- Батьку. - Що?
Я стала ученицею.
Мене прийняли в гільдію будівельників.
Як? Я думав, гільдія будівельників не змінює рішення.
Ісілдур вмовив мене податися ще раз.
Ісілдур тебе вмовив?
Як іде пошук миру?
Краще, ніж очікувалося.
Що сталося?
Сварка через жінку.
Галбранде.
Не починай.
Тобі не місце на цьому острові.
Якщо комусь тут і не місце, ельфійко, то це тобі.
Я вже не настільки впевнена.
Але одне я тепер знаю точно.
Ти не зовсім той, ким прикидаєшся.
Я знайшла це в Залі легенд.
Цікаво. Я знайшов це на одному мерці.
Мені сподобався візерунок.
Багато епох тому
чоловік із такою міткою
об'єднав розкидані племена Південних Земель під одним стягом.
Тим самим стягом, що може об'єднати їх і сьогодні.
Проти зла, яке хоче поглинути їхні землі.
Твої землі, Галбранде.
У твого народу нема короля, бо ти і є їхній король.
Дивні слова як для чоловіка в клітці.
У клітці ти опинився тому, що тобі муляє одяг простолюдина.
А лати, які мали б бути на твоїх плечах,
пригнічують твою душу.
Обережно, ельфійко.
Спадкоємець цієї мітки успадкує не лише шляхетність.
Бо саме його предок присягнув на крові Морґоту.
Я не той герой, якого ти шукаєш.
Бо саме моя сім'я програла ту війну.
А моя сім'я її почала.
Наша зустріч не випадкова.
Не фатум, не доля,
не інші слова на позначення сил,
для яких у них немає назв.
Ми тут із волі чогось більшого.
Ти мусиш це бачити.
Я бачу лише ельфійку, яка не опускає меч.
Їдьмо зі мною в Середзем'я.
Разом ми очистимо наші родоводи.
Як?
Ти застрягла на острові.
І тобі досі бракує армії.
Усе це скоро зміниться.
Вона настала, батьку.
Мить, якої ми боялися.
Прибула та ельфійка.
Ходімо! Штовхайте!
Ходімо, Поппі, ви відстанете.
Дай я трохи зберуся з духом.
Назад!
Гей…
Стій…
Друг.
Ось же.
Ось як ми не відстанемо від інших, усі ми.
Він допоможе нам, а ми - йому.
Можна, мамо? Можна його взяти?
Випускайте варґа!
Звільніться!
Арондіре!
Гано!
Ні!
Чекайте!
Ведіть його до Адара.
Адар!
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова
Креативный супервайзер Дмитрий Восколович