-Una torre? -La necessito aquesta primavera.
Heu pensat a cercar aliats més enllà dels límits de la nostra raça?
Explica'm la teva proposta
per decidir si la presento al meu pare.
Si m'amagués alguna cosa, ho notaria.
Potser ell ha notat que eres tu qui amagava alguna cosa.
Quin lloc és, aquest?
El regne insular de Númenor.
He pensat ajornar-ho.
Quan comenci la prova i salpi el vaixell, tu seràs a bord.
No vull problemes.
És un mapa de les Terres del Sud.
No només descriu un lloc, sinó un pla
per crear el seu propi regne.
Les Terres del Sud corren perill.
Si en Sàuron ha tornat, les Terres del Sud només són el començament.
Si algú dels que sou aquí vol sobreviure,
a l'alba partirem cap a la talaia dels elfs.
Porteu-lo a Adar.
En Sàuron tenia molts noms en l'antigor.
Potser aquest n'és un.
El teu poble no té rei, perquè ets tu.
Acompanya'm a la Terra Mitjana.
Encara et falta un exèrcit.
Això està a punt de canviar.
EL SENYOR DELS ANELLS: ELS ANELLS DE PODER
En aquesta cort, ens reunim cada dia per donar forma al futur d'aquesta illa.
Però a la Benedicció dels Fills,
ens reunim per donar la benvinguda als que viuran aquest futur.
Un de tan il·limitat com una albada sobre les onades.
Quin nom has triat per ella?
Alinel.
Que la força de Númenor sorgeixi en tu.
Que el seu saber guiï les teves passes...
L'illa necessita estirar-se de vegades.
Igual que tu.
Fa un dia esplèndid, reina regent.
Amb quin assumpte el voleu començar?
Ha convocat l'elfa a la cort.
Aquest matí mateix.
L'amic de l'elfa ataca membres del gremi i la Míriel la convida a prendre el te?
Potser la fa venir per castigar-la.
O perquè li doni ordres.
I mentre l'elfa xiuxiueja verí a l'orella de la nostra reina,
qui parla en el nostre nom?
Canceller!
Excusa't de part meva, d'acord? Abaixa la veu.
En voleu un, bon home? Endavant.
No sabia que estaves ocupat amb afers importants.
Canceller!
L'art de governar consisteix a atendre qüestions menors
amb la diligència de les vitals.
Confiava que ja ho haguessis après.
Només mirava de ser enginyós.
L'enginy és pels homes de poca ambició.
Preferiria que fossis savi, fill meu.
Bé, què és el que et preocupa?
És possible que es prepari una tempesta.
Vaixells d'elfs a la nostra costa?
Obrers elfs que us prenen la feina?
Obrers que no dormen mai,
que no es cansen, ni envelleixen.
No!
Per mi, o bé la reina és cega
o bé és una amant dels elfs.
Com el seu pare.
-Amant dels elfs! -Amant dels elfs!
Amant dels elfs!
I si l'elfa fos ara aquí, què veuria?
Homes de Númenor
o una colla de nens somicaires?
Som fills i filles dels Edain.
D'Élros Tar-Minyatur, les hosts del qual van vèncer Mórgoth.
Però ara una elfa, una nàufraga, suposa una amenaça?
Fixeu-vos, tots vosaltres, en l'emblema que porteu.
El llegat de mans poderoses,
les dels homes que van construir el dic,
que van aixecar Armenelos, triomf de la nostra civilització.
Però ara una elfa suposa una amenaça?
Amics meus…
Confieu en mi.
Per les durícies de les meves mans,
juro que mai unes mans èlfiques duran el timó de Númenor.
Continuarà sent, com sempre, un regne d'homes.
Beure per tothom!
No hi ha nom a la ciutat que no conegui,
multitud que no convenci ni favor que no se li degui.
És impressionant.
Jo anava a dir "exasperant".
De les vinyes properes al Meneltarma.
Se suposa que fa oblidar els problemes, o això diuen.
Els meus me'ls he guanyat a pols.
Tu deus ser l'aprenent nova.
Soc en Kemen. I tu et dius…?
Eärien. Els plànols, ja.
M'ofens, elfa.
Et rebo com una convidada
i tu fuges pel camp al galop per robar pergamins antics,
mentre el teu acompanyant del sud ataca els ciutadans.
És comprensible, la seva ira. El seu poble s'està morint.
El seu poble?
No teniu a les masmorres un simple esvalotador,
sinó l'hereu exiliat al tron de les Terres del Sud.
I suposo que l'Eléndil és un emperador rhûnic.
Un noble insignificant.
El seu poble està dispers. No té líder.
Amb el vostre suport, es podrien unir rere el seu estendard. I lluitar.
Quina classe de suport?
En Sàuron fou enemic del vostre poble, com ho fou del meu.
Us exhorto a posar fi a una empresa inacabada.
A reforjar l'aliança entre Númenor i els elfs...
I a lluitar amb mi per salvar els homes de les Terres del Sud
abans que en Sàuron se n'apoderi.
En aquesta cort rebem moltes propostes.
La teva és la més sorprenent i ambiciosa que recordo.
Tanmateix, Númenor ha optat per un altre camí.
No tot Númenor.
Sigui rei o fuster, l'home del sud haurà de ser jutjat.
L'audiència s'ha acabat.
Doncs no tinc més remei que demanar-ne una altra.
Amb el veritable sobirà de Númenor.
El vostre pare, el rei.
No hauries de parlar d'afers que no comprens,
Galàdriel, filla de Finarfin.
Vós, aparteu-vos,
perquè li ho proposi a qui té autoritat per respondre.
Senyora Galàdriel, prou…
I tu amb quina autoritat parles, elfa?
Amb la del teu poble?
O amb la d'una nàufraga que busca on aferrar-se en la tempesta?
La tempesta és a dintre meu.
Per alguna raó em portà fins a aquesta illa.
I no sereu vós qui l'apaivagui, regent.
No m'ho diguis.
Batussa de taverna?
Sedició.
Ja gairebé ho teniu!
D'aquí a pocs dies,
tindré el plaer de considerar-vos companys de tripulació.
Vinga! Tibeu, cadets! Tibeu!
Isildur...
Vinga! Tibeu, cadets!
Tibeu!
El cap!
Vull una explicació.
Senyor, deu ser un error.
Ha estat culpa meva, patró.
Se m'ha escapat.
T'he vist afluixar la drissa com toca cent vegades.
Ho has fet expressament.
Fora de la Guàrdia del Mar!
Tots tres!
"Occident"? "L'autèntica Númenor"?
Les mateixes bajanades que escopia el teu germà!
Em pensava que només em farien fora a mi.
Em sap greu.
Que et sap greu?
Has calat foc a les nostres vides!
On és l'orinal? Em penso que vomitaré.
Parlaré amb el meu pare.
-Per tal que us readmetin. -No.
Has aconseguit que t'expulsin
d'un lloc que ni et mereixies.
-Valandil... -No.
Vull anar a bord d'aquest vaixell des que puc sostenir un rem.
He fet tot el que calia per guanyar-m'ho. Què has fet tu?
Què has fet a més de queixar-te per la mort de la teva mare?
Quiets! Prou!
Això, ves-te'n, com sempre fas.
Isil! On vas?
Tant és si es queda o se'n va.
El problema de veritat és ell. I d'això sí que no pot fugir.
Magrot!
Adar.
Adar…
Nampak uglursha.
On vas néixer,
soldat?
A Belériand.
Prop de la gola del riu?
Qui ets?
Vaig baixar aquell riu una vegada.
De jove.
Recordo…
que les vores eren plenes de flors de sàlvia.
Milles i milles.
Per què els orcs et diuen "pare"?
T'han explicat moltes mentides.
Algunes són tan profundes
que ara fins i tot les roques i les arrels se les creuen.
Rebatre-les totes...
gairebé requeriria la creació d'un nou món.
Però això només ho poden fer els déus.
I jo no soc cap déu. Almenys…
no encara.
Què ets?
Ves a veure els homes que s'han refugiat a l'antiga talaia.
Els lliuraràs un missatge.
Quin missatge?
Els barracons ja estan plens. Mireu d'acampar on pugueu.
-D'on ve aquest grup? -D'Iorbad.
Això vol dir tots els pobles d'aquí a Oròdruin.
I la resta?
Això és la resta.
Reduirem més les racions.
Les meves no les reduiràs.
Qui t'ha donat el dret a decidir-ho?
Tothom qui va venir a aquesta torre. Tu inclòs.
Què menjarem?
-Ho resoldrem. -Com?
-No ho sé. -Salta a la vista.
I el rebost d'en Waldreg?
Enviem un grupet al poble.
De dia, que hi ha menys orcs. Agafem el que puguem, sense fer soroll.
Ni se n'adonaran, que hi hem anat.
A quin desgraciat entabanaràs?
Ho faré jo, si no ho vol fer ningú.
Tu no hi aniràs, allà.
Primer tornarem a sortir als turons. Reuniu els caçadors.
I què caçaran? Uns quants conills?
Ens duraran un dia.
Doncs un dia que guanyem. I donem-ne gràcies.
Ja n'estic fart,
de veure com tot se'n va en orris sense fer-hi res.
-Fem tot el que podem. -Doncs jo no!
Theo!
Pots ajudar-me o posar-m'ho més difícil.
No m'hauria hagut de deixar convèncer.
Jo giro cua.
No siguis cagat.
Vinga.
Rowan, la taverna.
Jo no hi penso entrar.
Potser hi ha més menjar.
Vinga, que aquí no hi ha ningú.
D'acord. Ja hi vaig jo.
Rowan?
Sang jove.
D'on ho has tret?
Dona-m'ho.
Ei! L'he trobada!
L'he trobada! És un noi! Té l'empunyadura!
Un noi? On és?
S'ha amagat per aquí.
Tu! Ves a avisar el Senyor-pare.
La resta, desplegueu-vos.
Aquí no dorm ningú fins que el trobem.
Ja et tinc!
Elfs i nans treballant plegats. Extraordinari.
És tal com vós diguéreu que seria.
Què?
Res, és que…
Per un moment, aquí al davant, eres la viva imatge del teu pare.
-No sabia que l'havíeu conegut. -Vàrem coincidir molts cops.
Era capaç de veure-hi més enllà.
De fet, recordo que un cop em digué
que un dia el meu futur seria a les mans del seu fill.
Ho digué com si res, com qui parla de la pluja de l'endemà.
I no…
No hi havia tornat a pensar fins… Fins ara mateix.
És curiós, oi?
Avui us veig intranquil, missenyor.
Què us amoïna?
No res, em vaig prometre que no en faria esment. És amic teu.
En Durin.
O bé m'evita o bé m'amaga alguna cosa.
Ho has demanat als seus equips?
A tots dinou. Em responen amb evasives.
És difícil no caure en la sospita.
Insinues que en Durin s'ha buscat una amigueta?
-No n'hi ha cap altra que vós, missenyora. -Ho sé.
Qui el voldria?
Rica dona, la pedra apetona Or i gemmes entona...
Au, prou!
Gerda, no peguis al teu germà!
-Juguem a donar cops. -Doncs pareu de cop.
Has mirat a les Escales Daurades?
O al Guardià de les Tres Portes?
Me n'havia oblidat.
Aquests diablons em deixen el cap fet puré.
Avui marxava a la mina de l'Avenc de Quars.
Ja saps, Disa, que cap secret no mereix ser amagat amb enganys.
Li dius mentidera a una nana a casa seva?
És la recepta d'un bon mal de panxa.
Si està extraient quars,
per què ha deixat la seva destral per cisellar?
I per què prepareu el seu plat preferit
si ha marxat a un avenc que requereix dos dies de descens?
Rica dona, la pedra apetona Or i gemmes…
Gerda, ja t'he avisat!
No s'ha emportat la destral
perquè aquest quars no s'extreu cisellant, sinó fent palanca.
I preparo estofat de talp
perquè necessita reposar una mica abans que arribi.
I encara que un foraster com tu trigui alguns dies a fer el descens,
els nans escaladors com el meu marit
poden descendir fins a l'Avenc de Quars en unes hores.
T'ha quedat alguna pregunta pendent, rei?
No.
Gràcies.
L'Avenc de Quars. Ben pensat.
Espero que m'hagi cregut. No és fàcil d'enganyar, l'elf.
Ja ho sé, que no.
Sort que la meva reina pot convèncer una rata de portar un abric de bisó.
Una raó més per haver-me casat amb tu i no amb la Margid Rustborin.
I quines són les altres?
Després t'ho dic.
Ara calla. Val més que no obrim la boca.
Estem avançant a bon ritme a l'antiga mina.
M'he assegurat que l'escortaven a la sortida…
L'antiga mina sota l'Espillac.
T'has perdut, elf?
No. Sé exactament on vaig.
Bon dia.
Rica dona, la pedra apetona Or i gemmes entona
Ho sabia!
Durin?
Has vingut a espiar-me, elf?
Res d'això. Què és, aquest lloc?
De debò esperes que em cregui que no ho saps?
Que aquest no és el veritable motiu pel qual ell t'ha fet venir?
Ho voleu per vosaltres.
Durin, de què parles?
No m'importa el que sigui que hi hagi en aquesta cambra.
El que m'importa ets tu, la nostra amistat.
I els secrets no hi tenen cabuda.
Què vol dir, tot això?
Necessito que m'ho juris.
Amb la mà a la muntanya,
jura'm que la teva boca no farà ni un xiuxiueig
del que ara t'explicaré, davant de cap ésser viu.
La ira dels nans supera la memòria dels elfs.
Trenca la teva promesa
i el poder d'aquesta roca us condemnarà a tu i als teus a patir
fins al final dels vostres dies a la Terra Mitjana.
M'ho jures, Élrond?
T'ho juro pel record del meu pare, Eärendil el Mariner.
Tot el que m'expliquis quedarà guardat a les meves orelles.
La Disa ho va detectar durant una cerca d'or rutinària.
Un nou mineral.
Més lleuger que la seda i més dur que el ferro.
Com a armament, milloraria els nostres millors acers.
Com a moneda, podria ser més valuosa que l'or.
És estrany, com reflecteix la llum.
Sembla com si li sortís de dins.
Creu-me, això podria ser l'inici d'una nova era pel nostre poble.
Força, prosperitat…
I per què tant de secretisme?
Per què no ho celebreu?
Extreure'l és perillós.
El meu pare ha frenat tots els nostres intents,
en nom de la prudència.
Em permets?
Com en dieu, d'aquest mineral miraculós?
En la nostra llengua, "resplendor grisa".
En la vostra, seria mith-raud.
No, més aviat… mithril.
De debò has vingut fins aquí només per Erégion?
He vingut perquè vint anys són massa per estar separats.
Fins i tot per un elf.
Queda-te'l.
Com a mostra d'amistat.
Molt bé.
Durin! Durin, no!
Hi ha quatre nans, allà baix!
Durin!
Eärien, els terres i els calzes.
Em sap greu.
Està bé. No passa res, de debò.
I jo pensant que només sabies fer plànols.
Fregar va bé per guanyar destresa.
Això diu el mestre del gremi.
I si jo faig els terres i tu els calzes?
Qui trigui més convida a sopar?
No surto amb joves desconeguts.
I bé que fas. Si en veig cap, t'ho faré saber.
Encara que admiro el teu hàbit d'envestir tots els obstacles
com un poltre al galop…
Has pensat mai que no combats trols ni orcs,
sinó homes?
Pretens aconsellar-me en l'art de la guerra?
No, no…
No gosaria. Tot i que…
la cort de la reina no és precisament el teu camp de batalla habitual, oi?
Continua.
En un cas com aquest, em fa l'efecte
que faries bé si identifiquessis els pitjors temors del teu adversari.
-Per aprofitar-los? -No.
Per donar-li mitjans per dominar-los.
I així tu el dominaries a ell.
Segons tu, soc en aquesta cel·la
perquè no he identificat què tem la reina?
En la meva humil opinió, sí.
I tu sí, malgrat haver-la vist uns instants?
Durant els quals has exigit un vaixell, has ofès el seu poble i l'has desafiat
sense que ella s'alterés.
Però, de cop i volta, et tanca en una cel·la.
Per què?
Li he dit que lluités pel teu poble.
Però no és això el que l'ha enfurismat, oi?
He exigit parlar amb el seu pare,
el rei de la torre, aquell que fa anys que no veu ningú.
Veus què passa quan pares de galopar i dediques un moment a pensar?
Prou de comparar-me amb cavalls.
Si no m'intentes convèncer de deixar l'illa, fet.
Salutacions, elfa.
La reina regent ha comunicat la seva decisió:
t'enviarem de tornada amb els elfs amb una escorta armada. Aquesta nit.
Un pas endavant.
-No us ho recomano. -No puc permetre que se'n vagi.
Podríeu. Si sabéssiu exactament on va.
Què hi fas, aquí dalt?
Tenia un sopar.
Amb qui?
I el teu uniforme?
Has renunciat als cadets, oi?
No, pitjor.
Has fet que et despatxin?
A mi i a tots.
Isil…
Ja tens el que volies. Ja pots anar a Occident.
He arruïnat la vida als meus amics
i deshonrat el nostre cognom.
No em mereixo anar a Occident.
I el pare no em deixarà endur-me el Berek.
L'elfa ha escapat!
Busqueu a cada carreró.
Disculpeu la meva intrusió, Majestat, però…
Ja no respon a aquest títol.
Com sabíeu que vindria?
Fora t'espera una guarnició per escortar-te al teu vaixell.
Jo de tu hi aniria voluntàriament.
Míriel.
He de…
Tranquil, pare. Soc aquí.
Perdoneu-me.
No ho sabia.
Pocs coneixen l'abast del seu declivi.
I voldria que això no canviés.
Aleshores és el moment de sincerar-nos.
El teu pare era lleial als costums èlfics.
Per què tu no?
Explica-m'ho.
Si us plau.
El meu pare era moderat en les seves creences,
però quelcom canvià amb la seva coronació.
Es va tornar estrident.
Clamava que havíem provocat la còlera dels Vàlar
i que havíem de penedir-nos-en i tornar als antics costums.
Allò provocà malestar.
I quan anuncià el seu pla de reprendre la relació amb els elfs,
el poble es va rebel·lar.
Hi vam perdre molt.
Em van escollir per governar en lloc d'ell,
amb la promesa de calmar la tempesta.
Però aquella primera nit, mentre tot Númenor dormia,
ell em va portar aquí.
Un palantir.
Hi hagué una vegada set pedres vidents.
Les altres sis estan perdudes o amagades.
Aquesta l'heretà el meu pare.
I amb ella, un secret.
Posa-hi la mà a sobre.
-T'he d'advertir... -Ja he tocat altres palantiri.
Però no has tocat aquest.
Has vist el futur de Númenor.
Els palantiri mostren moltes visions.
Algunes que mai no s'esdevindran.
Aquesta ja està passant.
La visió comença amb la teva arribada.
Creus que jo provocaré la caiguda de Númenor?
Només Númenor pot provocar la seva caiguda.
Els Vàlar ens cediren l'illa en un moment de virtut.
Ens la poden treure si prenem el camí de la foscor.
Aquesta virtut era la lleialtat dels teus ancestres envers els elfs.
Això creia el meu pare
i gairebé ens va dur a la destrucció.
Per això demà anunciaré la teva partida.
I la fi de la crisi.
Si no frenem el mal que creix a la Terra Mitjana,
es propagarà i se'ns endurà a tots.
Evitar la guerra podria provocar la vostra caiguda.
No qüestionaré els déus. La meva decisió és definitiva.
Una decisió basada en la por.
Sé el que se sent en ser l'única.
L'única que veu,
l'única que sap.
Potser ni tu ni jo tenim necessitat de carregar soles aquest pes.
T'ho prego, Míriel: no triïs el camí de la por,
sinó el de la fe.
Fes-me costat.
Permet que Númenor torni a lluitar amb els elfs.
La fe pot lligar un cor, Galàdriel.
Però és un fil massa prim perquè en pengi un regne.
Em sap greu.
Els boscos són buits, els animals han fugit…
El teu fill té més seny que no ens pensàvem.
Hi ha algú a les portes!
Enrere.
-Obriu pas. Enrere! -Deixeu-lo passar!
N'hi ha de sobres. Calma!
Rowan! On és en Theo?
Ha dit que vindria darrere meu.
-Quina gana! -No empenyeu!
Ha estat ella!
Hem mirat sota cada pedra. Per aquí no hi és.
Vinga.
On s'ha ficat?
Aquí no hi és!
Som-hi.
No deixeu cap pedra sense aixecar.
El cap ens escorxarà si no el trobem.
Però si se li ha escapat a ell.
Izmûmbogh...
Vinga!
Kishdibatoth.
Trobeu-lo!
Aquí no hi ha res.
Allà! Mireu!
Anaves a algun lloc, sang jove?
On és?
No!
On la tens?
Potser si et tallo un braç, se't deslligarà la llengua.
Afanya't, noi.
Que venen.
No t'aturis.
Corre!
Mare?
Bronwyn.
Correu! Cap a la clariana!
Què ha estat, això?
Un prec perquè les roques
ens retornin amb vida els cossos dels miners que són allà dins.
No deixo de pensar que, si no hi haguessis baixat,
en Durin podria haver estat al pou quan…
Perdona'm.
Perdona'm per mentir-te.
Ho has fet per lleialtat, i això és l'únic que compta.
N'acaben de treure l'últim.
Viu. Tots són vius.
Quin alleujament per al teu pare.
L'ha tancat.
S'ha de segellar tot el filó.
-Tot el filó? -De dalt a baix.
Dona-li temps.
Fins i tot les brases més ardents es refreden.
De vegades preferiria que no.
De vegades li voldria dir exactament el que penso d'ell,
i no tornar a dirigir-li mai la paraula, a aquell vell xaruc.
El meu pare navegà sense companyia fins a Vàlinor
i convencé els Vàlar d'unir-se a la guerra per vèncer en Mórgoth.
Foren tan grans les seves gestes
que els Vàlar l'alçaren més enllà dels confins d'aquest món…
perquè guiés l'estel vespral eternament pel cel.
Durant anys, al final del dia, mirava el cel buscant-lo,
preguntant-me què pensaria de mi si m'observés.
S'enorgulliria del que he atès amb el seu llegat?
O el decebria la infinitat de maneres en què no n'he estat a l'altura?
Però aleshores, una nit, se m'acudí
que suportaria encantat qualsevol crítica
si això em concedís l'oportunitat
de mantenir una sola conversa més amb el meu pare.
No malbaratis el temps que et queda amb el teu.
Élrond, esperava que em poguessis aclarir una cosa.
Com us vau conèixer, tu i el meu marit?
Saps que el vaig salvar d'un trol de les muntanyes.
-De dos trols. -De dos. Això ja ho sé.
Ho preguntava a l'Élrond.
En aquest cas, em veig obligat a esmenar el relat del teu marit.
Eren tres trols. I vaig ser jo, qui el salvà.
No recordaries ni la teva cara si et miressis al mirall.
Quan ens trobàrem al bosc,
ell estava ocupat esquivant cops de maça,
gemegant i fent xisclets.
Era un crit de guerra.
Doncs era tan agut com el d'una criatura. Amb el meu arc…
-Amb l'espasa. -Amb l'arc.
-No. L'espasa! -Tant se val...
Perdona'm, pare.
He estat orgullós i tossut i m'he equivocat.
No em pots ni mirar?
El nostre poble té la creença que…
quan es corona un nou rei dels nans,
les veus dels seus predecessors flueixen dintre seu
i comparteixen amb ell el seu consell
i la seva saviesa.
Els seus errors i tot.
Però tu…
no hauràs d'esperar a aquest dia per sentir la meva veu.
Perquè sempre soc amb tu, fill meu.
Enrabiat i tot.
De vegades enrabiat a tota hora.
No hi ha res a perdonar.
L'Élrond m'ha convidat a acompanyar-lo demà a Lindon.
Hauria d'acceptar?
L'Élrond ha estat convincent assegurant-nos
que en Guil-galad el va enviar aquí sense segones intencions.
Sí. És veritat.
Però la intuïció és un tònic potent.
Què et diu la teva?
Que hi ha més coses en joc.
Bé, fill meu.
Bé.
Ves a Lindon.
Esbrina què és.
Gràcies.
Què tens? Què passa?
Porto un missatge, d'aquell que comanda l'enemic.
El teu poble viurà si renuncieu a tot dret sobre aquestes terres…
i li jureu fidelitat.
I si ens neguem?
Atacarà Ostirith.
Vinga.
Et mereixes un glopet de licor després del que has fet.
Vinga, agafa-ho.
Com vas agafar l'empunyadura del meu graner.
No sé de què…
No facis l'angelot.
Ja saps de què et parlo.
Saps què és? No és cap espasa.
És un poder.
Forjat per als nostres avantpassats pel seu senyor mateix,
un servent magnífic.
Aquell que es va perdre, però que tornarà.
N'has sentit a parlar, noi?
T'han parlat d'en Sàuron?
Segur que ho vas veure al cel.
Fa unes quantes setmanes.
L'estel caigut.
S'acosta el seu moment.
I tu i jo, noi, hem d'estar preparats.
Preparats per què?
Ara calla, noi.
Estalvia forces.
Les necessitaràs.
Pel que ens espera.
Senyor-pare…
L'hem trobada.
És a la talaia.
Marxeu en pau.
El teu poble se sentirà alleujat.
Aviat es reuniran tots a la cort
i a la plaça per escoltar el teu anunci.
No els fem esperar, doncs.
Els Fidels creuen que la caiguda dels pètals de l'Arbre Blanc
no és un fet banal,
sinó les llàgrimes vessades pels Vàlar mateixos.
Un recordatori viu que els seus ulls i el seu judici sempre ens observen.
Hi ha una hora crucial en els destins dels homes.
Una hora de judici
en què tots nosaltres, sense excepció,
hem de decidir qui volem ser.
S'han tornat els nostres cors com les estàtues que envolten l'illa?
O encara bateguen amb la sang dels herois que les esculpiren?
El nostre valor és reclòs als sepulcres dels nostres pares?
O és aquí,
entre nosaltres ara...
esperant per alçar-se com el sol naixent?
Jo mai no us obligaria a córrer cap perill que jo mateixa no gosés afrontar.
Per això he decidit escortar personalment l'elfa fins a la Terra Mitjana.
Per assistir als nostres germans mortals, assetjats a les Terres del Sud.
La reina ha expressat la seva voluntat.
Les naus salparan d'aquí a deu dies.
El cos expedicionari estarà compost de valents fills i filles
de cap a cap de Númenor.
Qui està disposat a acompanyar la reina regent i oferir-li protecció?
Feu un pas endavant i doneu-vos a conèixer.
Jo l'acompanyaré.
I jo.
Jo també!
I jo!
Subtítols: Guillermo Parra
Supervisor creatiu Roger Peña