‫- מגדל? - אני צריך שהוא יושלם עד האביב.‬
‫האם שקלת לחפש שותפים מחוץ לגזע שלנו?‬
‫תספר לי על ההצעה של מלכך‬
‫כדי שאוכל להחליט אם להציג אותה לאבי.‬
‫הייתי חש אילו הוא הסתיר משהו.‬
‫אולי הוא חש שאתה הוא זה שמסתיר משהו.‬
‫מהו המקום הזה?‬
‫אי ממלכת נומנור.‬
‫חשבתי אולי לדחות אותו.‬
‫כשיתחיל המבחן הימי והספינה תפליג, אתה תהיה עליה.‬
‫אני לא רוצה צרות.‬
‫זו מפה של ארצות הדרום.‬
‫היא עוסקת לא רק במקום אלא בתוכנית,‬
‫ליצור ממלכה משלהם.‬
‫ארצות הדרום בסכנה חמורה.‬
‫אם סאורון אכן שב, ארצות הדרום הן רק ההתחלה.‬
‫אם מי מכם פה רוצה לחיות,‬
‫נצא למגדל האלפים באור ראשון.‬
‫קחו אותו לאדר.‬
‫נטען שהיו לסאורון שמות רבים בימים עברו.‬
‫אולי זה אחד מהם.‬
‫לאנשיך אין מלך, שכן אתה מלכם.‬
‫בוא איתי לארץ התיכונה.‬
‫עדיין חסר לך צבא.‬
‫כל זה עומד להשתנות.‬
‫שר הטבעות: טבעות הכוח‬
‫בחצר זו, אנו מתכנסים מדי יום לגבש את עתיד האי שלנו.‬
‫אבל בברכת הילדים,‬
‫אנו מתכנסים כדי לקבל את פני אלה שיחיו באותו עתיד.‬
‫עתיד בלתי מוגבל כמו הזריחה על הים השוצף.‬
‫איזה שם בחרת לה?‬
‫אלינל.‬
‫מי ייתן וחוזקה של נומנור יתעורר בך.‬
‫חוכמתה תנחה את צעדייך...‬
‫לפעמים האי שלנו צריך להימתח.‬
‫בדיוק כמוך.‬
‫זהו יום מושלם, המלכה השליטה.‬
‫באיזה נושא תפתחי?‬
‫היא זימנה את האלפית לחצר.‬
‫ממש הבוקר.‬
‫החבר של האלפית תקף ארבעה חברי גילדה, ומיריאל מארחת אותה לתה?‬
‫היא בטח זימנה את האלפית כדי להענישה.‬
‫או לבקש ממנה הוראות.‬
‫ובזמן שהאלפית לוחשת תרעלה באוזני מלכתנו,‬
‫מי מדבר בשמנו?‬
‫המזכיר! המזכיר!‬
‫מסרו לה את התנצלותי, טוב? דבר בשקט.‬
‫תרצה אחד, אדוני? בחייך, אדוני.‬
‫לא ידעתי שאתה באמצע משהו חשוב.‬
‫המזכיר!‬
‫מדינאות היא אומנות הטיפול בנושאים קטנים‬
‫באותה שקדנות כמו בנושאים גדולים.‬
‫הייתי שמח לחשוב שכבר למדת את זה.‬
‫רק ניסיתי להתחכם.‬
‫התחכמות מתאימה לאנשים בעלי שאיפות קטנות.‬
‫הייתי מעדיף שתהיה חכם, בני.‬
‫אז מהי הבעיה?‬
‫ייתכן שמתרגשת עלינו סערה קלה.‬
‫ספינות אלפים בחופינו?‬
‫פועלים אלפים יגזלו את עיסוקיכם?‬
‫פועלים שלא ישנים,‬
‫לא מתעייפים, לא מזדקנים.‬
‫לא!‬
‫אני אומר, שהמלכה עיוורת‬
‫או שהיא אוהבת אלפים.‬
‫בדיוק כמו אביה.‬
‫- אוהבת אלפים! - אוהבת אלפים!‬
‫אוהבת אלפים!‬
‫ואילו האלפית הייתה פה כעת, מה היא הייתה רואה?‬
‫את תושבי נומנור,‬
‫או להקת ילדים מייבבים?‬
‫אנחנו בני ובנות האדיין.‬
‫משושלת אלרוס טאר-מיניאטור, שצבאו גבר על מורגות' עצמו.‬
‫אבל עכשיו, אלפית אחת שנמשתה מהים מאיימת עלינו?‬
‫שכל אחד מכם יביט מטה אל סמלי הגילדות שאתם נושאים.‬
‫מורשת של ידיים דגולות.‬
‫של גברים שהניחו את חומת הים.‬
‫שבנו את ארמנלוס, ניצחון התרבות שלנו.‬
‫אבל עכשיו, אלפית אחת יכולה לאיים עלינו?‬
‫ידידיי...‬
‫תסמכו עליי.‬
‫ביבלות שעל ידיי,‬
‫אני נשבע שידי האלפים לעולם לא ישלטו בנומנור.‬
‫היא תישאר, כתמיד, ממלכת בני אדם.‬
‫משקאות לכולם!‬
‫אין שם בעיר שהוא לא מכיר,‬
‫קהל שהוא לא מסוגל לתמרן, טובה שלא חבים לו...‬
‫זה מרשים.‬
‫עמדתי לומר "מרתיח".‬
‫מכרמים ליד מנלטרמה.‬
‫אמורים להשכיח ממך את צרותייך. כך נטען.‬
‫צרותיי הושגו במאמצים קשים.‬
‫את בוודאי השוליה החדשה.‬
‫אני קמן. ושמך הוא...‬
‫אאריין. תוכניות, מייד.‬
‫את מרגיזה אותי, אלפית.‬
‫קיבלתי את פנייך כאורחת‬
‫ודהרת לך אל אזורי הכפר שלנו כדי לגנוב מגילות קדומות,‬
‫בזמן שבן לווייתך מארצות הדרום תקף את אזרחינו.‬
‫אפשר להבין את מזגו החמום. אנשיו גוועים.‬
‫"אנשיו"?‬
‫אני מאמינה שהאדם שאת מחזיקה בצינוקך אינו איש מדון פשוט,‬
‫אלא היורש הגולה האבוד לכס ארצות הדרום.‬
‫ואני מניחה שאלנדיל הוא קיסר ארץ הר'ון.‬
‫רק לורד זוטר, למעשה.‬
‫אנשיו פזורים. נטולי מנהיג.‬
‫אבל בגיבוי שלך הם עשויים להתאחד סביב דגלו, ולהילחם.‬
‫מה כוונתך ב"גיבוי"?‬
‫סאורון היה פעם האויב של בני עמך, כמו של בני עמי.‬
‫אני קוראת לך לסיים את המלאכה שלא הושלמה.‬
‫לחשל מחדש את הברית בין נומנור לאלפים...‬
‫ולהילחם איתי. להציל אנשי ארצות הדרום,‬
‫לפני שסאורון יתבע את אדמותיהם לעצמו.‬
‫בחצר זו אנו שומעים הצעות רבות.‬
‫אעז ואומר ששלך הכי מפתיעה ושאפתנית ששמעתי זה שבועות.‬
‫אף על פי כן, נומנור בחרה בדרך אחרת.‬
‫לא כל נומנור.‬
‫מלך או נגר, האיש מארצות הדרום יעמוד לדין.‬
‫הפגישה הזאת תמה.‬
‫אם כך לא נותרה לי ברירה אלא לבקש עוד אחת.‬
‫פגישה עם שליטה האמיתי של נומנור.‬
‫אביך, המלך.‬
‫אל תדברי בנושאים שאין לך הבנה בהם,‬
‫גלדריאל, בתו של פינרפין.‬
‫ולך כדאי לזוז הצידה,‬
‫על מנת שאציג את הצעתי לזה שיש בסמכותו להגיב עליה.‬
‫גלדריאל, די!‬
‫ובאיזו סמכות את מדברת, אלפית?‬
‫של בני עמך?‬
‫או שנמשית מהים ואת מחפשת אחיזה בסופה?‬
‫יש בתוכי סופה.‬
‫יש סיבה שהיא סחפה אותי אל האי הזה.‬
‫ואת לא תשקיטי אותה, שליטה.‬
‫אל תגידי לי.‬
‫תגרת מסבאה?‬
‫המרדה.‬
‫כמעט סיימתם!‬
‫בעוד כמה ימים‬
‫יהיה לי העונג לכנות את כולכם ספנים.‬
‫עכשיו למשוך, צוערים! למשוך!‬
‫איסילדור...‬
‫עכשיו למשוך, צוערים!‬
‫למשוך!‬
‫חבל!‬
‫תסבירו את עצמכם.‬
‫אדוני, זו בוודאי טעות.‬
‫זה קרה באשמתי, המפקד.‬
‫אני נתתי לו לחמוק.‬
‫ראיתי אותך משחרר את הנף כראוי מאות פעמים.‬
‫זה היה מכוון.‬
‫אתה מסולק מהמשמר הימי!‬
‫שלושתכם!‬
‫"המערב"? "נומנור האמיתית"?‬
‫הזבל שאחיך נהג לפלוט, שוב!‬
‫חשבתי שהמפקד ישחרר רק אותי.‬
‫אני מצטער.‬
‫אתה מצטער?‬
‫אתה מצטער? הרגע שרפת את כל חיינו!‬
‫איפה סיר הלילה? אני חושב שאני עומד להקיא.‬
‫אדבר עם אבי.‬
‫אשכנע אותו להחזיר את שניכם.‬
‫לא. אפשר לסמוך עליך שתסולק ממשהו‬
‫שכלל לא זכית בו מלכתחילה.‬
‫- ולנדיל... - לא.‬
‫מאז שהייתי גדול מספיק לאחוז במשוט רציתי לשרת בספינה הזאת.‬
‫עשיתי כל מה שהייתי אמור לעשות כדי לזכות בזה. ומה אתה עשית?‬
‫מה עשית מעודך, חוץ מלהרהר ולברבר על אימך המתה?‬
‫תפסיקו! די!‬
‫כן, אותה נטישה של איסיל, כתמיד.‬
‫איסיל! לאן אתה הולך?‬
‫הולך או נשאר, מה זה משנה?‬
‫הוא הבעיה האמיתית. והבעיה הזאת לא נעלמת.‬
‫מגרוט!‬
‫אדר...‬
‫"נאמפק אוגלורשה."‬
‫איפה נולדת...‬
‫חייל?‬
‫בלריאנד.‬
‫בשפך הנהר?‬
‫מי אתה?‬
‫הלכתי פעם במורד הנהר הזה...‬
‫בצעירותי.‬
‫אני זוכר...‬
‫הגדות היו מכוסות בניצני מרווה.‬
‫לאורך קילומטרים.‬
‫למה האורקים מכנים אותך "אבא"?‬
‫סיפרו לכם שקרים רבים.‬
‫חלקם עד כדי כך עמוקים‬
‫שגם הסלעים והשורשים מאמינים בהם כעת.‬
‫כדי לפרום הכול...‬
‫דרושה אך ורק יצירת עולם חדש.‬
‫אבל זה משהו שרק האלים יכולים לעשות.‬
‫ואני לא אל. לפחות...‬
‫עוד לא.‬
‫מה אתה?‬
‫לך אל האנשים שתפסו מחסה במגדל השמירה הישן.‬
‫תמסור להם מסר.‬
‫איזה מסר?‬
‫המגורים כבר מלאים. תנסו להקים מחנה היכן שאפשר.‬
‫- מהיכן אלה? - איורבד.‬
‫כלומר כל כפר מכאן ועד לאורודרואין נמצא פה.‬
‫איפה השאר?‬
‫זה השאר.‬
‫נצטרך לקצץ שוב את הקיצוב.‬
‫לא תקצצי את הקיצוב שלי.‬
‫מי נתן לך זכות להחליט?‬
‫כל מי שהחליט לבוא למגדל, ולדרג, כולל אתה.‬
‫מה נאכל?‬
‫- נמצא דרך. - כיצד?‬
‫- אני לא יודעת. - זה די ניכר לעין.‬
‫מה עם מרתף השורשים של ולדרג?‬
‫נשלח חוליה קטנה העירה.‬
‫בשעות היום, כשיש פחות אורקים, ניקח מה שנוכל, מהר ובשקט.‬
‫הם לא ידעו שהיינו שם.‬
‫איזה פתי מסכן תשכנע לעשות זאת?‬
‫אני אעשה את זה, אם אחרים לא יעשו.‬
‫אתה לא יורד לשם.‬
‫קודם נלקט שוב מזון בגבעות. תכנס את הציידים.‬
‫ומה הם יצודו? כמה ארנבים?‬
‫זה מזון ליום אחד.‬
‫אז זה יום נוסף. ובוא נודה עליו.‬
‫נמאס לי סופית‬
‫לראות שהכול הולך לעזאזל בלי לעשות דבר בנידון.‬
‫- אנחנו עושים ככל יכולתנו. - אני לא!‬
‫תיאו!‬
‫אתה יכול לעזור לי או להקשות.‬
‫חבל שנתתי לך לשכנע אותי לעשות את זה.‬
‫אני חוזר בחזרה.‬
‫אל תהיה כזה רכרוכי.‬
‫בוא.‬
‫רואן, המסבאה.‬
‫אני לא נכנס לשם.‬
‫אולי יש עוד מזון.‬
‫בוא, המקום נטוש.‬
‫טוב. אני אלך.‬
‫רואן?‬
‫דם צעיר.‬
‫איפה השגת את זה?‬
‫תן את זה.‬
‫היי! מצאתי את זה!‬
‫מצאתי את זה! זה ילד! הקת אצלו!‬
‫ילד? איפה הוא?‬
‫הוא מתחבא איפשהו פה.‬
‫אתה! תודיע לאדון-האב.‬
‫כל השאר להתפזר!‬
‫אף אחד לא ישן עד שהוא יימצא.‬
‫תפסתי אותך!‬
‫אלפים וגמדאים משתפים פעולה. מרשים.‬
‫זה בדיוק כמו שאמרת שיהיה.‬
‫מה?‬
‫שום דבר. פשוט...‬
‫לרגע, כשעמדת שם, נראית בדיוק כמו אביך.‬
‫- לא הייתי מודע לכך שפגשת אותו. - כמובן, פעמים רבות.‬
‫הייתה לו ראייה למרחקים.‬
‫אני זוכר שפעם הוא אמר לי,‬
‫שיום אחד העתיד שלי יהיה בידי בנו.‬
‫הוא אמר את זה כבדרך אגב, כמו שמדברים על הגשם שצפוי מחר.‬
‫ואני...‬
‫שכחתי מזה עד... לרגע זה.‬
‫נכון שזה מוזר?‬
‫אתה נראה לא רגוע היום, אדוני הלורד.‬
‫מה מטריד אותך?‬
‫לא, הבטחתי לעצמי שלא אציין זאת. הוא ידידך.‬
‫דורין.‬
‫או שהוא מתחמק ממני, או שהוא מסתיר משהו.‬
‫ניסית לשאול את צוותי העבודה שלו?‬
‫את כל ה-19. הם כל הזמן הודפים אותי.‬
‫אפשר היה לחשוב שזה חשוד.‬
‫אתה רומז שדורין מצא לעצמו חברה צעירה?‬
‫- אין אחרת מלבדך, גברתי. - אני יודעת.‬
‫מי תיקח אותו?‬
‫מכשפה עשירה, נשקי את האבן הבריקי את אבני החן והזהב שלך‬
‫אאוץ'! די!‬
‫גרדה, תפסיקי להרביץ לאחיך!‬
‫- אנחנו משחקים ב"מכות". - זו ממש מכה, די!‬
‫ניסית במדרגות המוזהבות?‬
‫או במשמר שלוש-הדלתות?‬
‫שכחתי.‬
‫הזאטוטים האלה עשו מהמוח שלי דייסה.‬
‫הוא נסע היום לכרות בבקיע הקוורץ.‬
‫דיסה, אין סוד ששווה להסתיר בהונאה.‬
‫לכנות גמדאית לא ישרה בביתה שלה?‬
‫זה מתכון לחרחור מריבות.‬
‫אם דורין כורה קוורץ,‬
‫למה הוא עזב בלי לקחת את גרזן הסיתות שלו?‬
‫ולמה את מכינה את הארוחה החביבה עליו,‬
‫אם הוא נסע לבקיע שנדרשים יומיים שלמים לרדת אליו?‬
‫מכשפה עשירה, נשקי את האבן הבריקי את אבני...‬
‫גרדה, אני מזהירה אותך!‬
‫דורין לא לקח את הגרזן שלו‬
‫כי הקוורץ שהוא כורה לא מסותת, הוא נשלף.‬
‫אני מכינה נזיד זנב חפרפרת‬
‫כי עליו לנוח זמן מה לפני שהוא יגיע הביתה.‬
‫ואף שזה עשוי לקחת כמה ימים לאדם מבחוץ, כמוך,‬
‫מטפסים גמדאים כמו בעלי‬
‫מסוגלים לרדת לבקיע הקוורץ בכמה שעות בלבד.‬
‫רצית לשאול דבר מה נוסף, יקירי?‬
‫לא.‬
‫תודה.‬
‫בקיע קוורץ. לא רע. לא רע.‬
‫אני רק מקווה שהוא האמין לי. לא קל לעבוד עליו, על האלף הזה.‬
‫בהחלט לא.‬
‫למזלי, מלכתי לעתיד תשכנע חולדת מים ללבוש מעיל מינק.‬
‫סיבה נוספת להודות על מזלי שהתחתנתי איתך ולא עם מרגיד ראסטבורין.‬
‫ומה שאר הסיבות?‬
‫אומר לך אחר כך.‬
‫תהיה בשקט. כדאי שנדבר בלחש.‬
‫אנחנו מתקדמים יפה במכרה הישן.‬
‫אנחנו בטוחים שזה...‬
‫המכרה הישן מתחת למירורמיר.‬
‫הלכת לאיבוד, אלף?‬
‫לא. אני יודע בדיוק לאן אני הולך.‬
‫יום טוב.‬
‫מכשפה עשירה, נשקי את האבן הבריקי את אבני החן והזהב שלך‬
‫ידעתי!‬
‫דורין?‬
‫באת לרגל אחריי, אלף?‬
‫ממש לא. מהו המקום הזה?‬
‫אתה באמת מצפה שאאמין שאתה לא יודע?‬
‫שזאת לא הסיבה האמיתית שהוא שלח אותך הנה מלכתחילה?‬
‫אתם מעוניינים בזה לעצמכם!‬
‫דורין, מעוניינים במה?‬
‫לא אכפת לי בכלל ממה שיש באולם ההוא.‬
‫אכפת לי ממך, מהידידות הזאת.‬
‫וסודות לא הולמים אותה.‬
‫מה המשמעות של כל זה?‬
‫אני צריך שתישבע.‬
‫יד על ההר,‬
‫שבחיים לא תאמר מילה‬
‫על מה שאני עומד לספר לך לשום נפש חיה.‬
‫הכעס הגמדאי שורד גם אחרי הזיכרון של האלפים.‬
‫אם תפר את הבטחתך,‬
‫כוח האבן הזאת ימיט עליך ועל קרוביך צער‬
‫עד יומכם האחרון בארץ התיכונה הזאת.‬
‫התישבע בזה, אלרונד?‬
‫אני נשבע בזכרו של אבי, אארנדיל הספן.‬
‫כל מה שתגיד לי פה יישאר באוזניי בלבד.‬
‫דיסה איתרה את זה במהלך כריית זהב שגרתית.‬
‫מחצב חדש.‬
‫קל יותר ממשי, קשיח יותר מברזל,‬
‫כנשק, הוא יתעלה על להבינו הטובים ביותר.‬
‫כמטבע, אולי יקר יותר מזהב.‬
‫הוא לוכד את האור בצורה משונה.‬
‫נדמה כמעט שהוא מואר מבפנים.‬
‫תשמע לי, זו יכולה להיות תחילת עידן חדש לבני עמנו.‬
‫חוזק, שגשוג...‬
‫אז לשם מה כל החשאיות?‬
‫למה לא לחגוג את זה?‬
‫הכרייה שלו מסוכנת.‬
‫אבי הגביל את כל מאמצינו‬
‫בשם הזהירות.‬
‫אפשר?‬
‫איך אתם קוראים למחצב הפלאי הזה?‬
‫בלשוננו, "זוהר אפור".‬
‫בלשונכם, משהו כמו "מית-ראוד".‬
‫לא, לא. זה... "מיתריל".‬
‫אז באמת באת עד לכאן רק בשביל ארגיון?‬
‫באתי כי 20 שנים זה זמן רב מדי לשמור מרחק.‬
‫גם בשביל אלף.‬
‫תשמור את זה.‬
‫אות לידידות בינינו.‬
‫בסדר גמור.‬
‫לא!‬
‫דורין! דורין, לא!‬
‫יש ארבעה גמדאים שם למטה!‬
‫דורין!‬
‫אאריין, רצפות וגביעים.‬
‫אני מצטערת מאוד.‬
‫זה בסדר. זה באמת בסדר.‬
‫ואני חשבתי שכישרונותייך מסתכמים בשרטטות.‬
‫קרצוף מועיל לזריזות אצבעות.‬
‫או כך טוען ראש הגילדה.‬
‫מה תגידי על זה? אני אנקה את הרצפות ואת את הגביעים?‬
‫האחרון שמסיים משלם על הארוחה.‬
‫אני לא נוהגת ללכת עם צעירים זרים.‬
‫נבון מאוד. אם אראה כאלה, תדעי ראשונה.‬
‫על אף שאני מעריך את הרגלך להסתער על כל מכשול שבדרכך,‬
‫כמו סייח בשיא הדהרה...‬
‫האם עלה פעם בדעתך שאת לא נאבקת בטרולים או באורקים,‬
‫אלא בבני אדם?‬
‫אתה באמת עומד לייעץ לי באומנות המלחמה?‬
‫לא. אני...‬
‫לא אעז. אבל מאידך...‬
‫חצר המלכה אינו שדה הקרב הרגיל שלך, נכון?‬
‫תמשיך.‬
‫במקרה כזה, נראה לי,‬
‫שכדאי לך לזהות מה הכי מפחיד את יריבך.‬
‫- ולנצל את זה? - לא.‬
‫לתת לו כלים לשלוט בזה.‬
‫כדי שאת תוכלי לשלוט בו.‬
‫לפי אמות המידה שלך, אני בתא הזה‬
‫כי טרם זיהיתי מה הכי מפחיד את המלכה?‬
‫לפי אמות מידותיי הנמוכות, כן.‬
‫ואני מניחה שאתה זיהית, אף שפגשת אותה לכמה רגעים?‬
‫שבמהלכן הצלחת לדרוש ספינה, להעליב את עמה, להמרות את הוראותיה.‬
‫ודבר מכל זה לא ריגש אותה.‬
‫כעת, פתאום, היא משליכה אותך לתא.‬
‫מדוע?‬
‫ביקשתי ממנה להילחם למען בני עמך.‬
‫אבל זה לא מה שעורר את כעסה, נכון?‬
‫דרשתי לדבר עם אביה.‬
‫המלך שבמגדל, שאיש לא ראה כבר שנים.‬
‫את רואה מה קורה כשאת מפסיקה לדהור, ולוקחת לך רגע לחשוב?‬
‫תפסיק להשוות אותי לסוס.‬
‫תפסיקי לנסות לשכנע אותי לעזוב את האי, ועשינו עסקה.‬
‫ברכות, אלפית.‬
‫המלכה השליטה מסרה את החלטתה.‬
‫את תשוגרי בחזרה אל האלפים בליווי חמוש. הלילה.‬
‫צעדי קדימה.‬
‫- זה לא מומלץ. - אני ממש לא יכול לתת לה לעזוב.‬
‫אתה יכול. אם תדע בדיוק לאן היא הולכת.‬
‫מה את עושה פה למעלה?‬
‫אכלתי ארוחת ערב.‬
‫מי הוא?‬
‫איפה המדים שלך?‬
‫התפטרת מהצוערים, נכון?‬
‫לא, גרוע מזה.‬
‫סולקת?‬
‫כולנו סולקנו בגללי.‬
‫איסיל...‬
‫נו, ניצחת. עכשיו אתה יכול לנסוע מערבה.‬
‫הרסתי את חייהם של חבריי,‬
‫ביישתי את שם המשפחה שלנו.‬
‫לא מגיע לי לנסוע מערבה.‬
‫בנוסף, אבא לא ירשה לי לקחת את ברק.‬
‫זאת האלפית! היא ברחה.‬
‫תחפשו בכל סמטה.‬
‫התנצלותי, הוד מלכותך, על ההפרעה. אבל אני...‬
‫הוא כבר לא עונה לתואר הזה.‬
‫איך ידעת שאעלה לכאן?‬
‫חיל מצב ממתין בחוץ ללוות אותך לספינתך.‬
‫יהיה נבון מצידך ללכת מרצונך.‬
‫מיריאל.‬
‫אני...‬
‫זה בסדר, אבא. אני פה.‬
‫סלחי לי.‬
‫לא ידעתי.‬
‫מעטים יודעים באיזו מידה הוא הידרדר.‬
‫ארצה שזה יישאר ככה.‬
‫אם כך הגיע הזמן לאמת בינינו.‬
‫אביך היה נאמן לדרכי האלפים.‬
‫למה את לא?‬
‫תגידי לי.‬
‫בבקשה.‬
‫אבי תמיד היה מאופק באמונותיו.‬
‫אבל אחרי ההמלכה שלו, משהו השתנה.‬
‫הוא נהיה עיקש,‬
‫טען שעוררנו את כעסם של הוולאר,‬
‫ושעלינו להביע חרטה ולשוב לדרכים הישנות.‬
‫היה אי שקט.‬
‫וכשהוא הכריז על תוכניות לחדש את היחסים עם האלפים...‬
‫העם התמרד.‬
‫היה אובדן רב.‬
‫אני נבחרתי לשלוט במקומו,‬
‫בהבטחה שאשקיט את הסערה.‬
‫אבל בלילה הראשון, כשכל נומנור ישנה,‬
‫הוא הביא אותי הנה.‬
‫פלנטיר.‬
‫פעם היו שבע אבני-רואי.‬
‫שאר השש אבדו או הוחבאו.‬
‫זו נמסרה לאבי.‬
‫ויחד עימה, סוד.‬
‫תניחי עליה את ידך.‬
‫- עליי להזהיר אותך... - נגעתי בעבר בפלנטירי.‬
‫אבל לא נגעת בזו.‬
‫ראית את העתיד של נומנור.‬
‫פלנטירי מציגות חזונות רבים.‬
‫חלקם לעולם לא יתרחשו.‬
‫זה כבר התרחש.‬
‫החזון מתחיל בהגעתך.‬
‫את מאמינה שאני אגרום למפלת נומנור?‬
‫רק נומנור תגרום למפלתה.‬
‫הוולאר העניקו לנו במתנה את האי ביום של מעשה טוב.‬
‫הם יכולים לקחת אותו, אם נפנה לדרכי האופל.‬
‫המעשה הטוב עליו את מדברת היה נאמנותם של אבותייך לאלפים.‬
‫אבי האמין בזה.‬
‫דרכו הרסה אותנו כמעט.‬
‫לכן מחר אכריז שעזבת.‬
‫והמשבר תם.‬
‫אם הרוע שמתקומם בארץ התיכונה לא ייעצר,‬
‫הוא יתפשט ויבלע את כולנו.‬
‫דווקא הימנעות מהמלחמה עלולה לגרום למפלתכם.‬
‫לא אפקפק באלים. החלטתי סופית.‬
‫החלטה שמקורה בפחד.‬
‫אני מכירה את התחושה להיות היחידה,‬
‫היחידה שרואה,‬
‫היחידה שיודעת.‬
‫אולי אף אחת מאיתנו לא צריכה לשאת עוד בנטל הזה לבדה.‬
‫אני מפצירה בך, מיריאל, אל תבחרי בדרך הפחד,‬
‫אלא באמונה.‬
‫תעמדי לצידי.‬
‫תני לנומנור להילחם לצד האלפים פעם נוספת.‬
‫האמונה אולי רוקמת לבבות יחדיו, גלדריאל.‬
‫אבל זה חוט עדין מדי לתליית ממלכה שלמה עליו.‬
‫אני מצטערת.‬
‫כל העצים עירומים. כל החיות נסו.‬
‫נראה שלילדך היה יותר שכל מכפי שחשבנו.‬
‫יש מישהו בשערים!‬
‫תתרחקו.‬
‫- פנו דרך. תתרחקו! - תנו לנער לעבור!‬
‫יש בשפע. יותר לאט!‬
‫רואן! איפה תיאו?‬
‫הוא אמר שיגיע מייד אחריי.‬
‫- מורעבים! - לא לדחוף!‬
‫היא דחפה אותי!‬
‫הפכנו כל אבן. הוא לא פה מאחור.‬
‫נו כבר.‬
‫איפה הוא?‬
‫הוא לא פה!‬
‫בואו נלך.‬
‫תהפכו כל אבן.‬
‫הבוס יפשוט את עורנו אם לא נמצא אותו.‬
‫הבוס לא איבד אותו מלכתחילה.‬
‫"איזמומבו"...‬
‫בואו!‬
‫"קישדיבטות'".‬
‫תמצאו אותו!‬
‫לא כאן בפנים.‬
‫שם! תראו!‬
‫אתה הולך לאנשהו, דם צעיר?‬
‫איפה זה?‬
‫לא!‬
‫איפה שמת את זה?‬
‫אולי אם תאבד את ידך תתחיל לזמר.‬
‫בזריזות, נער.‬
‫הם באים.‬
‫תמשיך הלאה.‬
‫רוץ!‬
‫אימא?‬
‫ברונווין.‬
‫רוצו! אל קרחת היער!‬
‫מה זה היה?‬
‫זו הייתה תחינה לאבנים,‬
‫שישחררו את גופות הכורים שעוד נשמה באפם.‬
‫אני לא מפסיקה לחשוב שלולא ירדת לשם,‬
‫דורין היה עלול להימצא בפיר כשהוא...‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני מצטערת ששיקרתי לך.‬
‫היית נאמנה לחבר שלי. זה כל מה שיש לזכור.‬
‫הרגע שלפו את האחרון.‬
‫בחיים. כולם בחיים.‬
‫בטח הוקל מאוד לאביך.‬
‫הוא השבית אותו.‬
‫יש לאטום את כל העורק.‬
‫- כל העורק? - את כולו.‬
‫תן לו זמן.‬
‫גם הפחמים הכי חמים מתקררים בסוף.‬
‫כן, לפעמים אני מייחל שלא יתקררו.‬
‫לפעמים אני מייחל להגיד לו בדיוק מה דעתי עליו,‬
‫ולעולם לא להחליף שוב מילה עם התיש הזקן!‬
‫אבי הפליג בכוחות עצמו אל ולינור,‬
‫ושכנע את הוולאר להצטרף למלחמה ולהכחיד את מורגות'.‬
‫מעשיו היו כה דגולים‬
‫שהוולאר רוממו אותו אל מעבר לתחומי העולם הזה...‬
‫לשאת לעד את כוכב הערב בשמיים.‬
‫במשך שנים רבות, בסוף היום, הייתי מביט מעלה אליו...‬
‫ותוהה מה הוא היה חושב אילו צפה בי.‬
‫האם היה גאה במה שעשיתי ממורשתו?‬
‫או מאוכזב מאינספור הדרכים שבהן נכשלתי לממש אותה?‬
‫אבל אז, לילה אחד, קלטתי‬
‫שהייתי שמח מאוד לשמוע כל ביקורת,‬
‫כל עוד היא מעניקה לי הזדמנות‬
‫לנהל עוד שיחה אחת עם אבי.‬
‫אל תבזבז את הזמן שנותר לך עם אביך.‬
‫אלרונד, קיוויתי שתוכל ליישב משהו.‬
‫כיצד אתה ובעלי הכרתם?‬
‫אמרתי לך, הצלתי אותו מטרול גבעות.‬
‫- שניים מהם. - "שניים מהם". כן, ידוע.‬
‫שאלתי את אלרונד.‬
‫אז לצערי אין לי ברירה אלא לתקן את הגרסה של בעלך.‬
‫היו שלושה טרולים. ואני הוא שהציל אותו.‬
‫לא היית זוכר את פרצופך אילו הבטת בראי.‬
‫כשנתקלתי בו ביער,‬
‫הוא בדיוק חמק ממהלומות הפטישים שלהם.‬
‫ייבב וצרח וכדומה.‬
‫זו הייתה קריאת קרב.‬
‫הצרחות היו כה גבוהות, שחשבתי שזה ילד. לקחתי את הקשת שלי...‬
‫- זו הייתה חרב. - קשת.‬
‫- לא. חרב! - לא משנה...‬
‫סלח לי, אבא.‬
‫הייתי גאה ועיקש, וטעיתי.‬
‫אינך מסוגל אפילו להביט לעברי?‬
‫בני עמנו מאמינים...‬
‫שבעת המלכת מלך גמדאי חדש,‬
‫הקולות של כל קודמיו זורמים אליו,‬
‫חולקים עימו את עצתם‬
‫וחוכמתם.‬
‫אפילו את טעויותיהם.‬
‫אבל אתה...‬
‫אינך צריך לחכות ליום הזה כדי לשמוע את קולי.‬
‫שכן אני עימך תמיד, בני.‬
‫גם בכעסי.‬
‫לפעמים בכעסי יותר מכול.‬
‫אין על מה לסלוח.‬
‫אלרונד הזמין אותי להתלוות אליו ללינדון מחר.‬
‫שאסכים?‬
‫אלרונד סיפק הבטחות משכנעות מאוד‬
‫שלא היו לגיל-גלד שום כוונות רעות כשהוא שלח אותו הנה.‬
‫אכן. זה כך.‬
‫אבל האינטואיציה היא שיקוי רב עוצמה.‬
‫מה אומרת לך שלך?‬
‫יש מהלכים נוספים.‬
‫יופי, בני.‬
‫יופי.‬
‫לך ללינדון.‬
‫תברר מהם.‬
‫תודה.‬
‫מה יש? מה קרה?‬
‫יש לי מסר. מהמפקד של אויבנו.‬
‫שאנשיכם רשאים לחיות אם תוותרו על חזקתכם באדמות...‬
‫ותישבעו לו אמונים.‬
‫ואם נסרב?‬
‫הוא בדרך לאוסטירית'.‬
‫נו כבר.‬
‫אם תשאל אותי, מגיע לך משקה חריף אחרי מה שעשית.‬
‫קדימה, קח.‬
‫בדיוק כמו שלקחת את הקת מהאסם שלי.‬
‫אני לא יודע מה...‬
‫תפסיק, נער.‬
‫אתה יודע על מה אני מדבר.‬
‫אתה יודע מה זה? זו לא חרב.‬
‫זהו כוח.‬
‫חושל לאבותינו, במו ידיו של אדוננו.‬
‫משרת יפהפה.‬
‫ההוא שאבד, אך עוד ישוב.‬
‫שמעת עליו, נער?‬
‫שמעת על סאורון?‬
‫בוודאי ראית את זה בשמיים.‬
‫לפני כמה שבועות.‬
‫הכוכב הנופל.‬
‫זה אומר ששעתו קרבה.‬
‫ועליך ועליי, נער, להתכונן.‬
‫להתכונן למה?‬
‫הס כעת, נער.‬
‫תשמור את כוחך.‬
‫תזדקק לו.‬
‫לבאות.‬
‫האדון-האב...‬
‫מצאנו את זה.‬
‫זה במגדל.‬
‫לכי לשלום.‬
‫יוקל לבני עמך.‬
‫הם יתכנסו בקרוב בחצר‬
‫ובכיכר כדי לשמוע את הכרזתך.‬
‫אז לא כדאי שימתינו.‬
‫לפי האמונה, כשעלי העץ הלבן נושרים,‬
‫זה לא עניין של מה בכך,‬
‫אלא דמעותיהם של הוולאר עצמם,‬
‫תזכורת חיה שעיניהם ושיפוטם מופנים אלינו תמיד.‬
‫יש שעה גורלית בצפונות האדם.‬
‫שעת משפט‬
‫שבה על כל אחד מאיתנו, כל אחד ואחד,‬
‫להחליט מי הוא יהיה.‬
‫האם הלבבות שלנו הפכו דומים לפסלים שמקיפים את האי שלנו?‬
‫או שהם עדיין פועמים בדמם של הגיבורים שסיתתו אותם?‬
‫האם גבורתנו שוכנת רק בקברות אבותינו המתים?‬
‫או שהיא כאן,‬
‫בקרבנו גם עתה...‬
‫מחכה לפרוץ כמו השמש העולה?‬
‫לא אפקד עליכם ולא אזמין אתכם לעמוד בפני סכנה שאני אולי לא אעמוד בפניה.‬
‫לכן החלטתי ללוות אישית את האלפית בחזרה לארץ התיכונה.‬
‫לסייע לאחינו בני התמותה שמכותרים כעת בארצות הדרום.‬
‫מלכתכם חשפה את כוונתה.‬
‫ספינותינו יפליגו בעוד עשרה ימים.‬
‫כוח המשימה יהיה מורכב מבנים ובנות אמיצים‬
‫מרחבי נומנור הנאווה.‬
‫מי מוכן להתמסר להגנת המלכה השליטה שלנו?‬
‫צעדו קדימה ותכריזו על עצמכם.‬
‫אני אשרת.‬
‫אני אשרת!‬
‫תרגום כתוביות: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות גד לוי ‬