-Ett torn? -Som ska vara färdigt till våren.
Har du övervägt att söka kompanjoner utanför vårt släktes gränser?
Berätta om ditt förslag,
så jag kan ta det till min far.
Dolde han nåt hade jag vetat det.
Han kände kanske att det var du som dolde nåt.
Vad är det för ställe?
Ökungariket Númenor.
Jag överväger att dröja.
När sjöprovet börjar och skeppet sjösätts, är du med ombord.
Jag vill inte ha bråk.
Det är en karta över Söderlanden.
Det rör inte bara en plats, utan en plan,
för att skapa ett eget rike.
Söderlanden är i allvarlig fara.
Om Sauron verkligen har återvänt, är Söderlanden bara början.
Om det finns nån här som vill leva...
...så beger vi oss till alvtornet i gryningen.
För honom till Adar.
Sauron sades ha många namn förr i tiden.
Detta är kanske ett av dem.
Ditt folk har ingen kung, för du är han.
Följ med mig till Midgård.
Du saknar alltjämt en här.
Det ska bli ändring på det.
SAGAN OM RINGEN: MAKTENS RINGAR
Vi samlas dagligen vid detta hov för att utforma vår ös framtid.
Men vid barnens välsignelse
samlas vi för att välkomna dem som ska leva i den framtiden.
En som är lika gränslös som soluppgången över det böljande havet.
Vilket namn har du valt åt henne?
Alinel.
Må Númenors styrka uppstiga i dig.
Dess visdom vägleda dina steg...
Ibland behöver vår ö bara få sträcka på sig.
Alldeles som du.
Det är vackrast tänkbara dag, drottning.
Vilka ärenden vill ni börja med?
Hon kallade alven till hovet.
Nu i morse.
Alvens kompanjon anfaller fyra skråmän och Míriel bjuder henne på te?
Hon straffade nog alven.
Eller fråga om hennes order.
Och medan alven viskar giftigheter i vår drottnings öra,
vem för vår talan?
Kansler!
Säg att jag beklagar. Tala inte så högt.
Vill ni ha en, herrn? Såja, herrn.
Jag insåg inte att du höll på med nåt viktigt.
Kansler!
Statsmannaskap är konsten att sköta små ärenden
lika idogt som de stora.
Du borde veta det vid det här laget.
Jag försökte visa mig duktig.
Duktighet är för män som siktar lågt.
Jag såg hellre att du vore vis, min son.
Vad har vi för bekymmer?
Möjligtvis vissa stormigheter.
Alvskepp till våra stränder?
Alvarbetare som tar över era yrken?
Arbetare som inte sover,
tröttnar eller åldras.
Nej!
Jag menar att drottningen är antingen blind
eller en alvälskare.
Alldeles som sin far.
-Alvälskare! -Alvälskare!
Och om alven var här nu, vad skulle hon se?
Människor från Númenor,
eller en skock gnälliga barn?
Vi är söner och döttrar av Edain.
Av Elros Tar-Minyatur, vars här besegrade själve Morgoth.
Men nu kan en skeppsbruten alv hota oss?
Var och en av er, se på de skråvapen ni bär.
Arvet av mäktiga händer.
Av män som byggde Havsmuren.
Som byggde Armenelos, vår civilisations största bedrift.
Men nu kan en alv hota oss?
Mina vänner...
Lita på mig.
För vid mina händers valkar,
svär jag att alviska händer aldrig ska gripa rodret i Númenor.
Som alltid ska det förbli ett människornas kungadöme.
Dryck till alla!
Han känner till varje namn i staden,
kan övertala varje hop, be alla om en tjänst...
Man blir förundrad.
Jag tänkte säga "förargad".
Från vingårdar nära Meneltarma.
Det sägs att man glömmer alla bekymmer.
Mina har varit svårvunna.
Du är den nya lärlingen.
Jag heter Kemen. Och ditt namn är...
Earien. Ritningarna, nu.
Du förargar mig, alv.
Jag välkomnar dig som gäst,
och du ger dig ut på landsbygden för att stjäla urgamla bokrullar
medan din kompanjon från Söderlanden antastar våra medborgare.
Han är förståeligt hetlevrad. Hans folk dör.
"Hans folk"?
Jag tror inte att mannen ni håller fängslad är nån bråkstake,
utan Söderlandens förlorade tronarvinge i exil.
Då är väl Elendil här en rhûnsk kejsare.
Bara knapadelsman, egentligen.
Hans folk är skingrat. Utan ledare.
Men med ert stöd kan de förenas under hans fana. Och strida.
Vad menar du med "stöd"?
En gång var Sauron ert folks fiende, lika mycket som mitt.
Jag anmodar er att slutföra den ogjorda uppgiften.
Återupprätta alliansen mellan Númenor och alverna...
Och strid vid min sida för att rädda Söderlandens människor
innan Sauron tar över landet för egen räkning.
Vi hör många framställningar här i hovet.
Ditt måste vara den mest oväntade och storvulna på länge.
Likväl har Númenor valt en annan väg.
Inte hela Númenor.
Kung eller snickare, söderlänningen ska dömas.
Audiensen är till ända.
Då har jag inget annat val än att be om en ny.
En med Númenors sanna härskare.
Er far, kungen.
Du ska inte tala om saker du inte förstår,
Galadriel, Finarfins dotter.
Stig åt sidan,
så att jag kan föreslå det inför en med rätt befogenhet.
Min dam, nog...
Och vad har du för befogenhet, alv?
Ditt folks?
Eller är du en skeppsbruten som famlar efter stöd i stormen?
Stormen är inom mig.
Den blåste mig till den här ön av en anledning.
Och den stillas inte av er, drottningregent.
Låt mig gissa.
Krogslagsmål?
Uppvigling.
Ni har nästan klarat det!
Om några dagar till,
får jag nöjet att kalla er alla skeppskamrater.
Ro nu, kadetter! Ro!
Isildur...
Ro nu, kadetter!
Ro!
Skotet!
Förklara er.
Måste vara ett misstag.
Det var mitt fel, sjömästare.
Jag tappade taget.
Du har slackat fallrepet rätt hundratals gånger.
Det var avsiktligt.
Ni får avsked från Sjövakten!
Alla tre!
"Västern"? "Det verkliga Númenor"?
Gojan din bror brukade prata, igen!
Jag trodde att bara jag skulle få gå.
Jag är ledsen.
Är du ledsen?
Ledsen? Du har förstört allt för oss!
Var är pottan? Jag måste spy.
Jag ska tala med far.
-Få er återinsatta. -Nej.
Just likt dig att få oss utslängda
från nåt du aldrig förtjänat.
-Valandil... -Nej.
Ända sen jag kunde hålla en åra, ville jag gå till sjöss.
Jag gjorde allt jag borde göra för att förtjäna det. Men du?
Du har bara grubblat och babblat om din döda mor.
Sluta! Det räcker!
Ja, just likt Isil att gå sin väg.
Isil! Vart går du?
Gå, stanna, vem bryr sig?
Det verkliga bekymret är han. Och det försvinner inte.
Magrot!
Adar...
Nampak uglursha.
Var föddes du,
soldat?
Vid flodens mynning?
Vem är du?
Jag åkte nerför floden en gång...
När jag var ung.
Jag minns...
Bankarna var täckta av blommande salvia.
Det var miltals av dem.
Varför kallar orkerna dig fader?
Du har fått höra många lögner.
Vissa är så djupt rotade
att till och med stenarna och rötterna nu tror på dem.
Att reda ut det hela...
...skulle nästan kräva skapandet av en ny värld.
Men det är nåt som bara gudarna kan göra.
Och jag är ingen gud. Åtminstone...
...inte än.
Vad är du?
Uppsök människorna som har flytt till det gamla vakttornet.
Framför ett meddelande.
Vad för meddelande?
Barackerna är redan fulla. Slå läger där ni kan.
-Var kommer de ifrån? -Iorbad.
Det blir varje by härifrån till Orodruin.
Var är resten?
Det är resten.
Vi får minska ransonerna.
Inte mina ransoner.
Vem gav dig rätten att bestämma?
Alla som bestämt sig för att komma hit, och du med.
Vad ska vi äta?
-Vi kommer på nåt. -Vad?
-Jag vet inte. -Det är tydligt.
Waldregs rotkällare då?
Vi skickar en grupp till staden.
Under dagen när orkerna är färre, tar vi det vi kan, snabbt och tyst.
De får aldrig veta.
Vilka stackare får du med dig?
Jag gör det, om ingen annan gör det.
Du går inte dit.
Vi söker föda i bergen först. Samla ihop jägarna.
Och vad ska de jaga? Några kaniner?
Räcker för en dag.
Då är det ännu en dag. Låt oss vara tacksamma.
Jag är trött på
att se allt gå snett och inte göra nåt åt det.
-Vi gör allt vi kan. -Inte jag.
Theo!
Hjälp mig eller gör det svårare.
Du borde aldrig ha fått övertala mig.
Jag går tillbaka.
Var inte en mes.
Kom nu.
Rowan, värdshuset.
Jag går inte in dit.
Det kanske finns mer mat.
Kom nu, stället är öde.
Då så. Då går jag.
Rowan?
Ungblod.
Var fann du det?
Hit med det.
Hallå! Jag hittade den!
Jag hittade det! Det är en pojke! Han har svärdshjaltet!
En pojke? Var är han?
Han gömmer sig här nånstans.
Du! Skicka bud till herr Fader.
Ni andra, sprid ut er.
Ingen sover förrän han hittats.
Där fick jag dig!
Alver och dvärgar som samarbetar. Anmärkningsvärt.
Du överdrev inte.
Vad?
Ingenting. Bara...
Ett ögonblick när du stod där såg du ut precis som din far.
-Visste inte att du träffat honom. -Jovisst, många gånger.
Han hade det där sättet att blicka i fjärran.
Jag minns att han en gång sa
att min framtid en dag skulle ligga i hans sons händer.
Han sa det i förbigående, som när man talar om morgondagens regn.
Och jag har...
Jag hade glömt det tills... Tills nu.
Är inte det konstigt?
Ni tycks orolig idag, herre.
Vad bekymrar er?
Jag lovade mig själv att inte nämna det. Han är din vän.
Durin.
Antingen undviker han mig eller så döljer han nåt.
Frågade du hans arbetslag?
Alla nitton. De fortsätter med ursäkter.
Det verkar nästan misstänkt.
Menar du att Durin kanske har en liten flickvän?
-Det finns ingen annan än du, min dam. -Jag vet.
Vem skulle ta honom?
Kyss stenen, rika kärring huld Putsa juvelerna och ditt guld
Oj! Sluta!
Gerda, sluta slå din bror!
-Vi leker slå-leken. -Slå den ur hågen.
Har du provat Gyllne trappan?
Eller Treportsvakten?
Jag hade glömt.
Småttingarna gör mos av min hjärna.
Han gav sig av för att bryta i Kvartsrämnan idag.
Disa, ingen hemlighet är värd att döljas med bedrägeri.
Kallar du en dvärg oärlig i hennes eget hem?
Då kan det vankas andra bullar.
Om Durin bryter kvarts,
varför gick han utan sin stenhacka?
Och varför lagar du hans älsklingsrätt
om han ska till en gruvgång som tar två dar att gå ned i?
Kyss stenen, rika kärring huld Putsa juvelerna...
Gerda, jag varnar dig!
Durin tog inte med sin hacka
eftersom kvartsen han bryter inte huggs ut. Den bänds ut.
Jag gör mullvadssvansgryta
eftersom den behöver tjockna tills han är hemma.
Och även om det kan ta flera dagar för en utomstående som du,
så kan dvärgklättrare som min man
klara nedstigningen till Kvartsrämnan på några timmar.
Var det nåt mer du ville fråga om, kära du?
Nej.
Tack.
Kvartsrämnan. Inte dåligt.
Jag hoppas han gick på det. Alven är inte lättlurad.
Verkligen inte.
Tur att min blivande drottning kan övertala en vattenråtta att bära minkpäls.
Ännu ett skäl att vara tacksam att jag gifte mig med dig, inte Margid Rustborin.
Vilka är de andra skälen?
Det berättar jag senare.
Tyst nu. Bäst att tala tystare.
Vi gör framsteg i den gamla gruvan.
Är det säkert att det är...
Den gamla gruvan nedanför Spegeltärn.
Är du vilse, alv?
Nej. Jag vet precis vart jag är på väg.
Adjö.
Kyss stenen, rika kärring huld. Putsa juvelerna och ditt guld.
Jag visste väl det!
Durin?
Kom du för att spionera, alv?
Knappast. Vad är det för ställe?
Förväntar du dig att jag ska tro att du inte vet?
Att det inte var därför han skickade hit dig från början?
Ni vill ha det för er själva.
Ha vad, Durin?
Jag bryr mig inte om vad som än finns i den kammaren.
Jag bryr mig om dig, om vår vänskap.
Hemligheter passar oss illa.
Vad betyder allt detta?
Du måste svära.
Handen på hjärtat,
du får aldrig knysta
om det jag ska berätta för en endaste levande själ.
Dvärgars ilska varar längre än alvers minne.
Om du bryter ditt löfte
ska denna klippas kraft döma dig och din ätt till sorg,
tills ni sett er sista dag i Midgård.
Svär du på det, Elrond?
Jag svär vid minnet av min far, Eärendil Sjöfararen.
Allt du säger nu stannar hos mig.
Disa upptäckte det under en helt vanlig guldspårning.
En ny metall.
Lättare än siden, hårdare än järn,
som vapen skulle det överträffa våra bästa klingor.
Som mynt kan den räknas högre än guld.
Det är märkligt hur den fångar ljuset.
Nästan som upplyst inifrån.
Detta kan innebära början på en ny epok för vårt folk.
Styrka, välstånd...
Så vadan allt hemlighetsmakeri?
Varför inte glädjas öppet?
Den är farlig att bryta.
Min far har begränsat alla våra försök,
i försiktighetens namn.
Får jag?
Vad kallar du detta underverk till metall?
"Gråglitter" på vårt språk.
På ditt, ungefär mith-raud.
Nej. Mithril.
Så du kom hela vägen bara för Eregions skull?
Jag kom för att tjugo år är för lång tid att vara borta.
Även för en alv.
Behåll det.
Ett tecken på vår vänskap.
Nåväl.
Durin! Durin, nej!
Fyra dvärgar är där nere!
Durin!
Earien, golv och bägare.
Förlåt så mycket.
Ingen fara. Inte alls, ärligt talat.
Teckna är inte det enda du är bra på.
Skrubba är bra för fingerfärdigheten.
Det säger skråmästaren.
Vad sägs om det här? Jag tar golven, du bägarna.
Sisten står för middagen.
Jag går inte ut med obekanta unga män.
Klokt. Om jag ser nån får du veta det först.
Trots att jag beundrar ditt sätt att angripa varje hinder,
som ett hingstföl i full galopp...
Har det nånsin slagit dig att du inte slåss mot troll eller orker,
utan människor?
Skulle du ha nåt att lära mig om krigarkonsten?
Nej. Nej, jag...
Det skulle jag inte våga. Men så...
Drottningens hov är väl inte ditt vanliga slagfält precis?
Fortsätt.
I ett fall som detta tycks det mig,
att det vore klokt att ta reda på vad din motståndare räds mest.
-Och utnyttja det? -Nej.
Ge dem ett sätt att bemästra det.
Så att du kan bemästra dem.
Jag befinner mig alltså här
för att jag inte vet vad drottningen räds?
Det stämmer. Ja.
Men det visste du, efter bara några ögonblick?
Medan du krävde ett skepp, förolämpade hennes folk, trotsade order.
Och hon förblev oberörd.
Men så helt plötsligt kastar hon dig i fängelse.
Varför?
Jag bad henne kämpa för ditt folk.
Men det var väl inte det som väckte hennes ilska?
Jag krävde att få prata med fadern.
Kungen i tornet, som ingen har sett på flera år.
Se vad som händer när du slutar galoppera och istället tänker efter?
Sluta med hästjämförelsen.
Om du slutar försöka övertala mig att ge mig av.
Var hälsad, alv.
Drottningregenten har fattat sitt beslut.
Du skickas tillbaka till alverna med väpnad lejd. Ikväll.
Stig fram.
-Det är inte tillrådligt. -Jag kan inte släppa henne.
Det kan du. Om du visste vart hon är på väg.
Vad gör du här uppe?
Jag trakterades middag.
Vem är han?
Var är din uniform?
Sa du upp dig från kadetterna?
Nej, värre.
Fick du avsked?
Vi avskedades allihop.
Isil...
Du vann. Nu kan du fara västerut.
Jag förstörde nyss mina vänners liv,
drog skam över vårt namn.
Jag förtjänar det inte.
Dessutom låter far mig inte ta Berek.
Det är alven! Hon har rymt.
Sök i alla gränder.
Ursäkta intrånget, Ers Majestät. Men jag...
Han lystrar inte till det längre.
Hur visste du att jag var på väg?
Trupper väntar utanför för att ta dig till ditt skepp.
Du gör klokt i att gå frivilligt.
Míriel.
Jag... Jag...
Var inte orolig, far. Jag är här.
Förlåt mig.
Jag visste inte.
Få känner till vidden av hans försämring.
Jag vill helst behålla det så.
Då är det dags för klarspråk mellan oss.
Din far var de alviska sederna trogen.
Varför är inte du det?
Berätta för mig.
Snälla.
Min far var återhållsam i sina övertygelser.
Men efter kröningen förändrades nåt.
Han blev högröstad,
förkunnade att vi hade ådragit oss valars vrede,
och vi måste göra bättring och återgå till våra gamla seder.
Det rådde oro.
Han kungjorde planer på att förnya förbindelserna med alverna...
Då gjorde folket uppror.
Mycket gick förlorat.
Man valde mig att regera i hans ställe,
med löfte om att stilla oroligheterna.
Men den där första natten, när hela Númenor sov,
förde han mig hit.
Palantír.
Det fanns en gång sju skådestenar.
Övriga sex är förlorade eller gömda.
Denna fördes vidare till min far.
Och med den, en hemlighet.
Lägg din hand på den.
-Jag måste varna dig... -Jag har vidrört palantíri förut.
Men du har inte rört den här.
Det du såg är Númenors framtid.
Palantíri visar många syner.
Några kommer aldrig att inträffa.
Det har redan börjat.
Synen börjar med din ankomst.
Tror ni att jag kommer att orsaka Númenors fall?
Endast Númenor kan orsaka sitt eget fall.
Valar skänkte oss ön i en tid då dygden rådde.
De kan ta den ifrån oss om vi träder in på mörkrets väg.
Den dygd ni talar om var era förfäders trohet mot alverna.
Min far trodde det.
Hans väg förgjorde oss nästan.
Därför kommer jag imorgon att tillkännage att du är borta.
Och att orostiden är över.
Om den stigande ondskan i Midgård lämnas ohejdad,
sprider den sig och förgör oss alla.
Om ni undviker detta krig kan just detta få er på fall.
Det låter jag gudarna avgöra. Mitt beslut är fattat.
Ett beslut grundat på rädsla.
Jag vet hur det är att vara den enda,
den enda som ser,
den enda som vet.
Kanske behöver ingen av oss bära den bördan ensam längre.
Jag ber dig, Míriel, välj inte rädslans väg,
utan trons.
Stå med mig.
Låt Númenor slåss vid alvernas sida ännu en gång.
Tron kan binda ett hjärta, Galadriel.
Men den är en för tunn tråd att hänga upp ett kungarike i.
Jag är ledsen.
Skogen är helt öde. Alla djur har flytt.
Din pojke tycks ha haft mer vett än vi erkände.
Det är nån vid portarna!
Håll dig undan.
-Ur vägen. Tillbaka! -Släpp fram pojken!
Det finns massor. Lugna er!
Rowan! Var är Theo?
Precis bakom mig, sa han.
-Hungrig! -Trängs ej!
Hon knuffade mig!
Vi har letat överallt. Han är inte här borta.
Såja.
Var är han?
Han är inte här!
Nu går vi.
Leta överallt.
Hittar vi honom inte flår bossen oss levande.
Det var han som tappade bort honom från början.
Izmûmbogh...
Kom igen!
Kishdibatoth.
Hitta honom!
Inte här inne.
Där borta! Titta!
På väg nånstans, ungtupp?
Var är det?
Nej!
Var har du det?
Att förlora armen kanske får dig att sjunga ut.
Snabbt, pojke.
De kommer.
Fortsätt.
Spring!
Mor?
Bronwyn.
Spring! Ta dig till gläntan!
Vad var det?
Det var en vädjan till berget
att släppa gruvarbetarnas kroppar medan de ännu har liv i sig.
Jag tänker ännu på att hade du inte gått ner dit,
kunde Durin ha varit kvar i gruvschaktet när...
Förlåt.
Att jag ljög för dig.
Du var min vän trogen. Det är allt vi behöver komma ihåg.
De fick precis ut den sista.
Levande. Allihop.
Din far måste vara så lättad.
Han stängde ner den.
Hela ådran ska förseglas.
-Hela ådran? -Alltihop.
Ge honom lite tid.
Även de hetaste kol svalnar så småningom.
Ibland önskar jag att de inte gjorde det.
Att jag kunde berätta precis vad jag tycker om honom,
och slippa behöva byta ett enda ord med den gamla bocken igen!
Min far seglade till Valinor på egen hand
och övertalade valar att gå med i kriget och besegra Morgoth.
Så stora var hans gärningar
att valar lyfte honom bortom denna världs gränser...
Att för evigt föra Aftonstjärnan över himlen.
I många år brukade jag se upp mot den vid dagens slut...
Undrande vad han skulle tänka om han såg mig.
Vore han stolt över det jag åstadkommit med hans arv?
Eller besviken över de otaliga sätt jag misslyckats med att leva upp till det?
Men så en natt slog det mig
att jag glatt skulle välkomna hans omdöme,
så länge det gav mig möjligheten
till ytterligare ett samtal med min far.
Slösa inte bort den tid du har kvar med din.
Elrond, jag hoppas att du kan hjälpa till att klargöra en sak.
Hur träffades du och min man?
Jag räddade honom ju från ett bergtroll.
-Två stycken. -Två stycken. Ja, jag vet.
Jag frågade Elrond.
Då är jag rädd att jag måste rätta din mans redogörelse.
Det var tre troll. Och jag räddade honom.
Du skulle inte ens minnas ditt eget ansikte i spegeln.
När jag mötte honom i skogen,
duckade han för deras klubbslag.
Vrålade och skrek.
Ett stridsrop.
Trodde det var ett barn, så gällt lät det. Jag tog min båge...
-Det var ett svärd. -Båge.
-Nej. Ett svärd! -Oavsett...
Förlåt mig, far.
Jag var stolt och envis och jag hade fel.
Vill du inte ens se på mig?
Vårt folk tror...
...att när en ny dvärgkung kröns,
flödar rösterna från hans alla förfäder in i honom
och delar med sig av sina råd
och sin visdom.
Till och med sina misstag.
Men du...
Du behöver inte invänta den dagen för att höra min röst.
För jag är alltid med dig, min son.
Även i ilska.
Ibland mest av allt i ilska.
Det finns inget att förlåta.
Elrond har bett mig att följa med honom till Lindon imorgon.
Bör jag tacka ja?
Elrond har mycket övertygande försäkrat
att Gil-galads uppsåt inte var ont när han skickades hit.
Ja. Det har han.
Men intuition är ett mäktigt verktyg.
Vad säger din?
Det är nåt mer i görningen.
Bra, min son.
Bra.
Bege dig till Lindon.
Ta reda på vad det är.
Tack.
Vad är det? Vad är fel?
Jag har ett budskap. Från den som anför vår fiende.
Att ert folk må leva om ni ger upp alla anspråk på dessa länder...
...samt svär honom trohet.
Och om vi vägrar?
Han vill ha Ostirith.
Kom.
Frågar du mig förtjänar du en liten hutt efter din bedrift.
Varsågod, ta den.
Precis som du tog svärdshjaltet från min lada.
Jag vet inte vad...
Försök inte, pojk.
Du vet vad jag pratar om.
Vet du vad det är? Det är inget svärd.
Det är en kraft.
Tillverkad för våra förfäder av sin herres egen hand.
En vacker tjänare.
Han som var förlorad, men som ska återvända.
Har du hört talas om honom?
Har du hört om Sauron?
Du måste ha sett det på himlavalvet.
För några veckor sen nu.
Stjärnfallet.
Hans tid är nära.
Det är din och min plikt, pojk, att vara redo.
Redo för vad?
Tyst nu, pojk.
Spara på krafterna.
Du kommer att behöva dem.
För det som kommer.
Herr Fader...
Vi hittade det.
Det är i tornet.
Gå i frid.
Folket kommer att bli lättat.
De samlas snart vid hovet
och på torget inför kungörelsen.
Vi bör inte låta dem vänta.
När Vita trädets kronblad faller ses det
inte som en småsak...
...utan själva valars tårar,
en levande påminnelse om att deras blick och dom ständigt är över oss.
Det kommer en ödesdiger tidpunkt i människors öden.
En domens stund,
då var och en av oss, varenda en,
måste bestämma vilka vi ska vara.
Har våra hjärtan förvandlats till de stoder som omger vår ö?
Eller slår de ännu med blodet hos hjältarna som skulpterade dem?
Har vårt mod lagts i våra sovande fäders gravar?
Eller finns det här,
ibland oss även nu...
Redo att bryta fram som en uppgående sol?
Jag varken befaller eller ber er möta en fara jag inte själv skulle möta.
Jag har därför beslutat att själv ledsaga alven åter till Midgård.
För att hjälpa vårt dödliga brödrafolk som nu är belägrat i Söderlanden.
Drottningen har kungjort sin avsikt.
Våra skepp seglar om tio dagar.
Ledungsstyrkan ska bestå av tappra söner och döttrar
från hela vårt sköna Númenor.
Vem är villig att åta sig att beskydda vår drottningregent?
Kliv fram och ge er tillkänna.
Jag ska tjäna.
Undertexter: Sara Ritzén Awunor
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson