- Věž? - Potřebuji ji dokončit do jara.
Uvažoval jste o uzavření partnerství mimo meze naší rasy?
Pověz mi o svém návrhu,
ať ho můžu předložit otci.
Kdyby něco tajil, poznal bych to.
Možná poznal on, že něco tajíš ty.
Co je to za místo?
Ostrovní království Númenor.
Přemýšlím, že to odložím.
Až začnou zkoušky a ta loď vypluje, budeš na ní.
Nechci potíže.
Je to mapa Jižních krajů.
Mluví nejen o místě, ale o plánu
na vytvoření jejich vlastní říše.
Jižním krajům hrozí velké nebezpečí.
Pokud se Sauron vážně vrátil, Jižní kraje jsou jen začátek.
Jestli chce někdo z vás žít,
za úsvitu vyrazíme k elfské věži.
Vezměte ho k Adarovi.
Říkalo se, že Sauron měl za starých časů mnoho jmen.
Možná je to jedno z nich.
Tvůj lid nemá krále, protože jím jsi ty.
Pojď se mnou do Středozemě.
Pořád nemáš armádu.
To se brzy změní.
PÁN PRSTENŮ: PRSTENY MOCI
Na tomto dvoře se scházíme každý den, abychom rozhodovali o budoucnosti ostrova.
Ale na Obřadu žehnání dětem
se shromažďujeme, abychom přivítali ty, kteří tu budoucnost prožijí.
Nekonečnou jako východ slunce nad zvlněným mořem.
Jaké jste pro ni vybrali jméno?
Alinel.
Nechť v tobě vzplane síla Númenoru.
Ať její moudrost vede tvé kroky...
Někdy se náš ostrov potřebuje protáhnout.
Stejně jako ty.
Je krásný den, královno regentko.
Čím chcete začít?
Povolala tu elfku ke dvoru.
Dnes ráno.
Elfčin kámoš napadl čtyři lidi z cechu, a Míriel ji pozve na čaj?
Nejspíš si ji zavolala, aby ji potrestala.
Nebo požádala o rozkazy.
A zatímco bude ta elfka našeptávat naší královně,
kdo bude mluvit za nás?
Kancléři!
Řekněte, že lituji. Potichu.
Chcete, pane? No tak.
Nedošlo mi, že máš něco důležitého.
Kancléři!
Státnictví je umění starat se o malé věci
stejně pečlivě jako o velké.
To už bys měl vědět.
Jen jsem chtěl znít chytře.
Chytrost je pro muže s malými ambicemi.
Radši bych, abys byl moudrý.
Tak co se děje?
Možná nás čeká menší bouře.
Elfské lodě u našeho pobřeží?
Elfští dělníci nám vezmou práci?
Dělníci, co nespí,
neunaví se a nestárnou.
Ne!
Říkám, že královna je buď slepá,
nebo se paktuje s elfy.
Stejně jako její otec.
- Milovnice elfů! - Milovnice elfů!
Milovnice elfů!
A kdyby tady ta elfka teď byla, co by viděla?
Númenorské muže,
nebo bandu ufňukanců?
Jsme synové a dcery Edain.
Elrose Tar-Minyatura, jehož hostitel porazil samotného Morgotha.
Copak nás jedna elfská trosečnice může ohrozit?
Pohleďte na cechovní znamení, která nosíte.
Dědictví mocných rukou.
Mužů, co postavili Mořskou hradbu.
Vybudovali Armenelos, triumf naší civilizace.
Teď nás ohrožuje jedna elfka?
Přátelé...
Věřte mi.
Neb na mozoly na svých rukách přísahám,
že elfské ruce se nikdy nechopí númenorejského kormidla.
Navždy zůstane královstvím lidí.
Pití pro všechny!
V tomto městě není jméno, které by neznal,
dav, který by nestrhl, laskavost, co by mu nedlužili...
Je to působivé.
Chtěl jsem říct „k vzteku“.
Z vinic u Meneltarmy.
Prý díky němu zapomeneš na všechny starosti.
Svoje starosti jsem si těžce vydřela.
Musíš být ta nová učednice.
Jsem Kemen. Ty se jmenuješ...
Eärien. Plány, hned.
Zlobíš mě, elfko.
Přivítám tě jako hosta,
a ty si odcváláš na venkov a ukradneš starověké svitky,
zatímco tvůj společník napadá naše občany.
Jeho vztek je pochopitelný. Umírají jeho lidé.
„Jeho lidé?“
Věřím, že muž, kterého držíš v žaláři, není obyčejný výtržník,
ale ztracený dědic trůnu Jižních krajů v exilu.
A tady Elendil je rhûnský císař.
Jen obyčejný lord.
Jeho lidé jsou roztroušení. Bez velitele.
Ale s tvou podporou se mohou sjednotit pod jeho praporem. A bojovat.
Jakou „podporu“ máš na mysli?
Sauron byl kdysi nepřítelem tvého lidu stejně jako mého.
Vyzývám tě, abys ten úkol dokončila.
Abys obnovila spojenectví Númenoru a elfů...
A bojovala se mnou za záchranu lidí z Jižních krajů,
než si Sauron zabere jejich půdu pro sebe.
U tohoto dvora slyšíme mnoho návrhů.
Tak překvapivý a ambiciózní jako ten tvůj jsem už týdny neslyšela.
Nicméně Númenor si zvolil jinou cestu.
Celý Númenor ne.
Král nebo tesař, ten Jižan bude souzen.
Tato audience je u konce.
Pak musím požádat o další.
U pravého vládce Númenoru.
Tvého otce, krále.
Neměla bys mluvit o věcech, kterým nerozumíš,
Galadriel, dcero Finarfinova.
Měla bys ustoupit
a nechat mě předložit návrh tomu, kdo má pravomoc odpovědět.
Lady Galadriel, to by...
Kdo ti dal právo takto mluvit, elfko?
Tvůj lid?
Nebo jsi trosečník, co se snaží zachránit za bouře?
Bouři mám v sobě.
K tomuto ostrovu mě strhla z nějakého důvodu.
A ty ji neutišíš, regentko.
Neříkej mi to.
Rvačka v krčmě?
Buřičství.
Jste skoro u cíle!
Za pár dní
budu mít to potěšení říkat vám členové posádky.
Tahejte, kadeti! Tahejte!
Isildure...
Tahejte, kadeti!
Tahejte!
Lano!
Vysvětlete to.
Pane, to musí být nějaká chyba.
Můžu za to já, mistře.
Vyklouzlo mi.
Viděl jsem tě to dělat stokrát.
Bylo to naschvál.
U stráže jste skončili!
Všichni tři!
„Západ?“ „Skutečný Númenor?“
Zase ty nesmysly, co plácal tvůj bratr!
Myslel jsem, že mistr vyhodí jen mě.
Mrzí mě to.
Mrzí?
Mrzí? Právě jsi nám zničil celý život!
Kde je hrnec? Budu zvracet.
Promluvím s otcem.
- Oba vás vezmou zpátky. - Ne.
Nechat na tobě, zda mě zbaví toho,
co sis ty nikdy nezasloužil?
- Valandile... - Ne.
Chci na té lodi být od chvíle, kdy jsem udržel veslo.
Udělal jsem všechno, abych si to zasloužil. A cos udělal ty?
Jen fňukáš a blábolíš o své mrtvé matce.
Přestaň! Dost!
Jo, uteč, jako vždycky.
Isile! Kam jdeš?
Co na tom záleží, jestli zůstane?
Problém je v něm. A ten neodejde.
Magrote!
Adar...
Nampak uglursha.
Kde ses narodil,
vojáku?
V Beleriandu.
U ústí řeky?
Kdo jsi?
Jednou jsem tu řeku sjel...
Když jsem byl mladý.
Vzpomínám si...
Břehy byly pokryté květy šalvěje.
Byly jich celé míle.
Proč ti skřeti říkají otče?
Namluvili vám mnoho lží.
Některé proudí tak hluboko,
že jim věří i kameny a kořeny.
K rozuzlení toho všeho...
Je potřeba vytvořit nový svět.
Ale to dokáží jen bohové.
A já nejsem bůh. Aspoň...
Zatím ne.
Co jsi zač?
Běž za lidmi, co našli útočiště ve staré strážní věži.
Doručíš jim vzkaz.
Jaký vzkaz?
Kasárna jsou plná. Utábořte se, kde to jde.
- Odkud jsou? - Z Iorbadu.
To je každá vesnice odsud až k Orodruině.
Kde je zbytek?
Tohle je zbytek.
Zas budeme muset snížit příděly.
Na moje příděly nikdo nesáhne.
Kdo ti dal právo rozhodovat?
Všichni, co se rozhodli jít k této věži, Waldregu. Včetně tebe.
Co budeme jíst?
- Něco vymyslíme. - Jak?
- Nevím. - To je vidět.
Co Waldregův sklep?
Pošleme pár lidí do města.
Během dne, kdy je skřetů málo, a rychle a potichu pobereme, co půjde.
Nikdy to nezjistí.
Jaké chudáky do toho zatáhneš?
Klidně to udělám sám.
Tam dolů nepůjdeš.
Nejdřív projdeme kopce. Shromážděte lovce.
A co budou lovit? Těch pár králíků?
To nám vystačí na den.
To je den navíc. Buďme za to vděční.
Už mám po krk toho
sledovat, jak jde všechno k šípku, a nic s tím nedělat...
- Děláme, co můžeme. - Já ne.
Theo. Theo!
Můžeš mi pomoct, nebo mi to ztěžovat.
Neměl jsem se nechat přemluvit.
Jdu zpátky.
Nebuď takový třasořitka.
Pojď.
Rowane, hospoda.
Já tam nepůjdu.
Může tam být víc jídla.
No tak, je to tu opuštěné.
Dobře. Půjdu já.
Rowane?
Mladá krev.
Kdes to vzal?
Dej to sem.
Hej! Našel jsem to!
Našel! Je to kluk! Má ten jílec!
Kluk? Kde je?
Někde se tady schovává.
Ty! Pošli zprávu Pánu-otci.
Vy ostatní se rozprostřete.
Nikdo nebude spát, dokud ho nenajdeme.
Mám tě!
Elfové a trpaslíci pracují společně. To je pozoruhodné.
Je to přesně, jak jsi řekl.
Co?
Nic. Jen...
Chvíli jsi byl celý tvůj otec, jak jsi tam tak stál.
- Nevěděl jsem, že jste ho potkal. - Ovšem, mnohokrát.
Byl schopný vidět daleko.
Vzpomínám si, jak mi jednou řekl,
že moje budoucnost bude jednou v rukách jeho syna.
Řekl to tak věcně, jako by mluvil o zítřejším dešti.
A já jsem...
Zapomněl jsem to... Až do této chvíle.
Není to zvláštní?
Dnes vypadáte neklidně, můj pane.
Co vás trápí?
Ne, slíbil jsem si, že nic neřeknu. Je to tvůj přítel.
Durin.
Buď se mi vyhýbá, nebo něco tají.
Ptal ses jeho pracovních týmů?
Všech devatenácti. Pořád se vymlouvají.
Někomu by to mohlo přijít podezřelé.
Naznačuješ, že má Durin milenku?
- Není nikdo jiný, než ty, má paní. - Já vím.
Kdo by ho chtěl?
Polib kámen, bábo bohatá, vylešti své šperky ze zlata...
Au! Přestaň!
Gerdo, přestaň bít svého bratra!
- Hrajeme na drcanou. - Já vám také jednu drcnu.
Zkusil jsi Zlaté schody?
Nebo Třídveřového strážce?
Zapomněla jsem.
Z těch škvrňat mám mozek na kaši.
Dnes měl namířeno do Křišťálové propasti.
Diso, žádné tajemství nestojí za podvod.
Nazýváš trpaslíka nepoctivým v jeho domě?
To je silná šťáva.
Jestli Durin těží křišťál,
proč odešel bez svého krumpáče?
A proč vaříš jeho oblíbené jídlo,
když cesta do propasti trvá dva dny?
Polib kámen, bábo bohatá, vylešti své šperky...
Gerdo, varuju tě!
Durin si nevzal krumpáč,
protože ten křišťál se nekutá, ale páčí.
A krtčí guláš dělám proto,
aby se uležel, než se vrátí domů.
A i když nezasvěcencům jako ty to může trvat několik dní,
trpasličí lezci jako můj manžel
stihnou sestup do Křišťálové propasti za pár hodin.
Chceš se zeptat na něco dalšího, drahoušku?
Ne.
Děkuji.
Křišťálová propast. To nebylo špatné.
Jen doufám, že mi věřil. Ten elf se nedá snadno obalamutit.
To rozhodně ne.
Naštěstí moje budoucí královna dokáže prodat norkový kožich vodní kryse.
Další důvod, proč můžu být rád, že jsem si nevzal Margid Rustborinovou.
A jaké jsou ty další?
To ti řeknu později.
Měli bychom se ztišit.
Ve starém dole děláme pokroky.
Postaral jsem se, aby ho odvedli...
Starý důl pod Mirrormerem.
Ztratil ses, elfe?
Ne. Vím přesně, kam jdu.
Dobrý den.
Polib kámen, bábo bohatá. Vylešti své šperky ze zlata.
Já to věděl!
Durine?
Přišel jsi mě špehovat, elfe?
Sotva. Co je to za místo?
Opravdu čekáš, že uvěřím, že to nevíš?
Že tohle nebyl pravý důvod, proč tě sem poslal?
Chcete to pro sebe.
Co, Durine?
Nezáleží mi na tom, co je v té komoře.
Ale na tobě a na našem přátelství.
Tajnosti mu neprospějí.
Co má tohle všechno znamenat?
Musíš mi přísahat.
Ruku na horu,
že ani necekneš o tom,
co ti teď řeknu.
Trpasličí hněv přežije i paměť elfů.
Poruš svůj slib,
a moc tohoto kamene zatratí tebe a tvou rodinu
do posledního dne Středozemě.
Přísaháš, Elronde?
Přísahám na památku svého otce, Eärendila Mořeplavce.
Cokoli mi řekneš, uslyší jen mé uši.
Disa to objevila při hledání zlaté žíly.
Nová ruda.
Lehčí než hedvábí, tvrdší než železo.
Jako zbraň by překonala naše nejlepší meče.
Jako měna by mohla být dražší než zlato.
Je zvláštní, jak zachycuje světlo.
Skoro se zdá, že září zevnitř.
Mohl by to být začátek nové éry pro náš lid.
Síla, prosperita...
Tak proč ty tajnosti?
Proč to neoslavíš?
Je nebezpečné ji těžit.
Můj otec naše úsilí omezuje
z opatrnosti.
Mohu?
Jak této zázračné rudě říkáš?
V našem jazyce „šedý třpyt“.
Ve vašem něco jako mith-raud.
Ne. Bylo by to mitril.
Takže jsi sem vážně přišel jen kvůli Eregionu?
Přišel jsem, protože 20 let je dlouhá doba na to, se neozvat.
I pro elfa.
Nech si to.
Na znamení našeho přátelství.
Dobře.
Durine! Ne!
Dole jsou čtyři trpaslíci!
Durine!
Eärien, podlahy a poháry.
Moc se omlouvám.
To nic. Vážně.
Myslel jsem, že tvůj talent končí u nákresů.
Drhnutí je dobré pro obratnost.
Aspoň to tvrdí mistr cechu.
Co tohle? Já umyju podlahy, ty poháry.
Kdo skončí poslední, zaplatí večeři.
Nechodím ven s cizími mladíky.
To je chytré. Až nějakého uvidím, hned ti to řeknu.
I když obdivuji tvůj zvyk vrhat se po hlavě na každou překážku
jako hříbě v plném cvalu...
Napadlo tě někdy, že nebojuješ s obry nebo skřety,
ale s lidmi?
Vážně mi chceš radit v umění války?
Ne, já...
To bych si nedovolil. Ale...
Královský dvůr není tvoje obvyklé bojiště, že?
Pokračuj.
V tom případě se mi zdá,
že bys měla zjistit, čeho se tvá soupeřka nejvíc bojí.
- A zneužít toho? - Ne.
Dát jim prostředky, jak to ovládnout.
A tím ovládnout je.
Takže podle tebe jsem v této cele,
protože jsem nezjistila, čeho se královna bojí?
Přesně tak.
Hádám, že ty ano, i když jsi ji viděl jen chvíli.
Zatímco tys po ní vyžadovala loď, urazila jsi její lid a vzdorovala jejím příkazům.
Což s ní ani nehlo.
A teď tě z ničeho nic hodí do žaláře.
Proč?
Požádala jsem ji, aby bojovala za tvůj lid.
Ale to její hněv nevyvolalo, že?
Chtěla jsem mluvit s jejím otcem.
S králem ve věži, kterého nikdo už roky neviděl.
Vidíš, co se stane, když přestaneš cválat a zamyslíš se?
Přestaň mě přirovnávat ke koni.
Tak mě přestaň přesvědčovat, ať odjedu.
Zdravím, elfko.
Královna regentka vynesla své rozhodnutí.
Budeš dopravena zpátky k elfům s ozbrojeným doprovodem. Dnes večer.
Předstup.
- To bych vám neradil. - Nemůžu ji nechat jít.
Můžete. Když budete vědět, kam půjde.
Co ty tady děláš?
Byla jsem na večeři.
Kdo to je?
Kde máš uniformu?
Odešel jsi od kadetů, co?
Ne, hůř.
Propustili tě?
Nás všechny, kvůli mně.
Isile...
No, vyhrál jsi. Teď můžeš jít na západ.
Zničil jsem život svých přátel,
pošpinil naše jméno.
Nezasloužím si jít na západ.
A otec mi nedá Bereka.
To je ta elfka! Utekla.
Prohledejte každou uličku.
Omlouvám se za vyrušení, Vaše Výsosti, ale já...
Na to už ti neodpoví.
Jak jsi věděla, že půjdu sem?
Venku na tebe čeká oddíl vojáků, co tě doprovodí k lodi.
Bylo by moudré jít dobrovolně.
Míriel.
Já...
To nic, otče. Jsem tady.
Odpusť mi.
Nevěděla jsem to.
Málokdo zná rozsah jeho úpadku.
Ráda bych to tak nechala.
Pak je čas, abychom si řekly pravdu.
Tvůj otec byl věrný elfským zvykům.
Proč ty nejsi?
Řekni mi to.
Prosím.
Otec byl ve své víře zdrženlivý.
Ale po jeho korunovaci se něco změnilo.
Začal prohlašovat,
že jsme rozhněvali Valar,
a musíme se kát a vrátit ke starým způsobům.
Panoval neklid.
A když oznámil své plány obnovit vztahy s elfy...
Lidé se vzbouřili.
Mnoho bylo ztraceno.
Byla jsem vybrána, abych vládla místo něj,
s příslibem utišit tuto bouři.
Ale první noc, zatímco Númenor spal,
mě přivedl sem.
Palantír.
Vidoucích kamenů bylo kdysi sedm.
Šest se jich ztratilo nebo bylo ukryto.
Tento byl předán mému otci.
A s ním tajemství.
Polož na něj ruku.
- Musím tě varovat... - Palantíru jsem se už dotkla.
Ale ne tohoto.
Viděla jsi budoucnost Númenoru.
Palantíry ukazují mnohé.
Něco se nikdy nevyplní.
Tohle už se vyplnilo.
Začíná to tvým příchodem.
Věříš, že přinesu zkázu Númenoru?
Númenoru může přinést zkázu jen on sám.
Valar nám darovali tento ostrov v den ctnosti.
Můžou nám ho zase vzít, když se obrátíme na cestu temnoty.
Ta ctnost, o níž mluvíš, byla loajalita vašich předků k elfům.
Můj otec tomu věřil.
Jeho cesta nás málem zničila.
Proto zítra oznámím, že jsi pryč.
A tato krize skončila.
Když nezastavíme zlo rostoucí ve Středozemi,
rozšíří se a pohltí nás všechny.
Právě vyhýbání se této válce může vést k vaší zkáze.
Nebudu pochybovat o bozích. Mé rozhodnutí je konečné.
Rozhodnutí založené na strachu.
Vím, jaké to je, být jediná,
kdo vidí,
jediná, kdo ví.
Možná ani jedna z nás nemusí to břímě nést sama.
Prosím tě, Míriel, nevol si cestu strachu,
ale víry.
Stůj při mně.
Nech Númenor znovu bojovat po boku elfů.
Víra může vázat jedno srdce, Galadriel.
Ale je to příliš tenké vlákno, aby udrželo celé království.
Je mi líto.
Lesy jsou holé. Zvířata utekla.
Zdá se, že tvůj chlapec měl víc rozumu, než jsme mysleli.
Někdo je u brány!
Ustupte.
- Uhněte. Zpátky! - Nechte toho chlapce projít!
Je toho dost. Zpomalte!
Rowane! Kde je Theo?
Říkal, že je hned za mnou.
- Mám hlad! - Nestrkej!
Strčila mě!
Hledal jsem všude. Není tady.
No tak.
Kde je?
Tady není!
Jdeme.
Hledejte všude.
Šéf nás stáhne z kůže, když ho nenajdeme.
Vždyť utekl právě šéfovi.
Izmûmbogh...
No tak!
Kishdibatoth.
Najděte ho!
Tady není.
Tamhle! Podívej!
Kampak, mladej?
Kde to je?
Ne!
Kdes to vzal?
Možná se rozpovídáš, když ti useknu ruku.
Rychle, chlapče.
Přicházejí.
Běž dál.
Utíkej!
Matko?
Bronwyn.
Utíkej! Dostaň se na mýtinu!
Co to bylo?
Byla to prosba ke kameni,
aby propustil těla horníků živá.
Nemůžu přestat myslet na to, že kdybys sem nepřišel,
Durin mohl být v té šachtě, když...
Promiň mi.
Omlouvám se, že jsem ti lhala.
Stála jsi při mém příteli. Nic jiného si pamatovat nemusíme.
Právě vytáhli posledního.
Živého. Všichni jsou naživu.
Pro tvého otce to musí být úleva.
Zakázal to.
Celá žíla musí být uzavřena.
- Celá žíla? - Všechno.
Dej mu čas.
I nejžhavější uhlíky nakonec vychladnou.
Jo, ale někdy si přeju, aby to tak nebylo.
Někdy bych mu rád od plic řekl, co si o něm myslím,
a pak s ním už neztratil ani slovo!
Můj otec se sám plavil do Valinoru,
přesvědčil Valar, aby se připojili k válce, a porazil Morgotha.
Tak velké byly jeho skutky,
že ho Valar vyzvedli nad hranice tohoto světa...
Aby navěky nesl Večernici napříč oblohou.
Mnoho let jsem k ní na konci dne vzhlížel...
Říkal si, co si myslí, jestli mě sleduje.
Byl by pyšný na to, co jsem s jeho odkazem udělal?
Nebo zklamaný, že jsem mu nesčetněkrát nedokázal dostát?
Ale jednoho večera mi došlo,
že bych si rád ten soud vyslechl,
kdyby mi to poskytlo šanci
ještě jednou si s otcem promluvit.
Nepromarni čas, který ti s nejbližšími zbývá.
Elronde, doufala jsem, že bys mi mohl něco objasnit.
Jak jste se s mým manželem seznámili?
Říkal jsem ti, že jsem ho zachránil před obrem.
- Dvěma. - Dvěma. Ano.
Ptala jsem se Elronda.
Pak mi nezbývá než tvého manžela opravit.
Byli tam tři obři a já zachránil jeho.
Nepamatuješ si ani svůj obličej, když se díváš do zrcadla.
Když jsem na něj narazil v lese,
právě se vyhýbal jejich úderům.
Kvílel a křičel a tak.
Byl to válečný pokřik.
Byl to takový jekot, že jsem myslel, že je to dítě. Vzal jsem svůj luk...
- Byl to meč. - Luk.
- Ne. Byl to meč! - To je jedno...
Odpusť, otče.
Byl jsem hrdý, tvrdohlavý a mýlil jsem se.
Ani se na mě nepodíváš?
Náš lid věří...
Že když je korunovaný nový trpasličí král,
proudí do něj hlasy všech jeho předchůdců
a sdílejí s ním své rady
a moudrost.
Dokonce i své chyby.
Ale ty...
Nemusíš čekat, abys slyšel můj hlas.
Vždycky jsem s tebou, můj synu.
Dokonce i v hněvu.
Tehdy někdy nejvíce.
Není co odpouštět.
Elrond mě pozval, abych s ním jel zítra do Lindonu.
Mám to přijmout?
Elrond byl přesvědčivý ve svých ujištěních,
že ho sem Gil-galad neposlal se špatným úmyslem.
Ano. To je pravda.
Ale intuice je silné tonikum.
Co ti říká ta tvá?
Že v tom je něco víc.
Dobře, můj synu.
Dobře.
Jeď do Lindonu.
Zjisti, o co jde.
Děkuji.
Co je? Co se děje?
Mám vzkaz. Od velitele našich nepřátel.
Nechá tvůj lid žít, když se vzdáte nároku na tuto půdu...
A odpřisáhnete mu věrnost.
A když odmítneme?
Přijde si pro Ostirith.
No tak.
Po tom, co jsi udělal, si zasloužíš šťopičku.
Vem si to.
Stejně jako jsi vzal ten jílec z mé stodoly.
Nevím, co...
Nech toho, chlapče.
Víš, o čem mluvím.
Víš, co to je? Není to meč.
Je to síla.
Vyrobená pro naše předky rukou samotného jeho pána.
Krásného sluhy.
Toho, jenž byl ztracen, ale vrátí se.
Slyšel jsi o něm, chlapče?
Slyšel jsi o Sauronovi?
Musel jsi to vidět na obloze.
Už je to pár týdnů.
Padající hvězdu.
Znamená to, že se jeho čas blíží.
A na nás je, abychom se připravili.
Na co?
Ticho, chlapče.
Šetři si síly.
Budeš je potřebovat.
Na to, co přijde.
Pane-otče...
Našli jsme to.
Je ve věži.
Jdi v míru.
Tvým lidem se uleví.
Brzy se shromáždí u dvora
a na nádvoří, aby si poslechli tvé prohlášení.
Tak je nesmíme nechat čekat.
Věřící věří, že když padají lístky z Bílého stromu,
není to jen obyčejná věc,
ale slzy samotných Valar.
Živoucí připomínka, že jejich oči a jejich soud jsou vždy namířeny na nás.
V údělu lidí nastane osudná hodina.
Hodina soudu,
při níž se musí každý z nás
rozhodnout, kým bude.
Změní se naše srdce v kámen, z nějž jsou sochy kolem našeho ostrova?
Nebo stále bijí krví hrdinů, kteří je vytesali?
Je naše statečnost zapomenuta v hrobkách našich spících otců?
Nebo je tady
mezi námi i teď...
A čeká, až propukne jako úsvit slunce?
Neposílala bych vás do nebezpečí, kterému bych nebyla ochotna čelit sama.
A tak jsem se rozhodla osobně doprovodit elfku do Středozemě.
Abych pomohla našim bratrům, kteří jsou obléháni v Jižních krajích.
Vaše královna odhalila svůj záměr.
Naše lodě vyplouvají za deset dní.
Výpravu budou tvořit stateční synové a dcery
z celého Númenoru.
Kdo je ochoten zavázat se k ochraně naší královny regentky?
Vystupte a přihlaste se.
Budu sloužit.
Budu sloužit!
Překlad titulků: Ludmila Vodičková
Kreativní dohled Kateřina Hámová