- Et tårn? - Det skal være færdigt inden foråret.
Har du overvejet at finde partnere uden for vort eget folks grænser?
Fortæl mig om din konges forslag,
så jeg kan give det til min far.
Jeg kunne mærke, hvis han skjulte noget.
Måske kunne han mærke, at det var dig, der skjulte noget.
Hvad er det for et sted?
Ø-kongeriget Númenor.
Jeg udskyder det måske.
Når havprøven begynder, og det skib sejler ud, er du på det.
Jeg ønsker ikke problemer.
Det er et kort over Sønderland.
Der omtales ikke kun et sted, men en plan.
De vil skabe deres eget rige.
Så er Sønderland i stor fare.
Hvis Sauron er vendt tilbage, er Sønderland blot begyndelsen.
Hvis der er nogen her, der vil overleve...
...tager vi til elvertårnet ved daggry.
Før ham til Adar.
Sauron havde mange navne i gamle dage.
Måske er det ét af dem.
Dit folk har ingen konge, for du er ham.
Kom med mig til Midgård.
Du mangler en hær.
Det vil snart ændre sig.
RINGENES HERRE: MAGTRINGENE
Vi samles dagligt ved dette hof for at udforme vores øs fremtid.
Men ved børnenes velsignelse
samles vi for at byde dem velkommen, der skal leve i den fremtid.
Én, så vidtstrakt som en solopgang over det åbne hav.
Hvilket navn har du valgt til hende?
Alinel.
Må Númenors styrke vækkes i dig.
Dets visdom vejlede dine skridt...
Sommetider skal vores ø bare strække sig.
Ligesom dig.
Det er en perfekt dag.
Hvilket anliggende vil du begynde med?
Hun hidkaldte elveren til hoffet.
Her til morgen.
Elverens ven angreb fire lavsmænd, og Míriel byder hende på te?
Elveren skulle nok straffes.
Eller bedes om ordrer.
Og mens elveren hvisker gift i dronningens ører,
hvem taler så for os?
Kansler!
Vil du overbringe min beklagelse? Dæmp stemmen.
Vil du have én? Kom nu.
Jeg vidste ikke, du var midt i noget vigtigt.
Kansler!
Regeringsførelse er kunsten at tage sig af små anliggender
lige så grundigt som store.
Det havde jeg håbet, du vidste.
Jeg forsøgte blot at være kløgtig.
Kløgt er for mænd med små ambitioner.
Jeg så hellere, at du var vis, min søn.
Hvad er problemet?
Vi har måske en lille udfordring.
Elverskibe ved vores kyster?
Elverarbejdere, der overtager jeres fag?
Arbejdere, der ikke sover,
ikke trættes, ikke ældes.
Nej!
Enten er dronningen blind
eller en elverelsker.
Ligesom sin far.
- Elverelsker! - Elverelsker!
Elverelsker! Elverelsker!
Hvis elveren var her nu, hvad ville hun se?
Númenors folk
eller en flok jamrende børn?
Vi er sønner og døtre af edain.
Af Elros Tar-Minyatur, hvis vært besejrede selveste Morgoth.
Men nu kan én elver, en skibbruden, true os?
Kig på de våbenskjold, I bærer.
Mægtige hænders arv.
Mennesker, der lagde Havmuren.
Der rejste Armenelos, vores civilisations triumf.
Men nu kan én elver true os?
Mine venner...
Stol på mig.
For ved mine hænders hårde hud
sværger jeg, at elverhænder aldrig skal tage Númenors ror.
Det vil forblive et kongerige for mennesker.
Drikke til alle!
Der er ikke et navn i byen, han ikke kender,
en flok, han ikke kan vende, en tjeneste, han ikke skyldes.
Det er imponerende.
Jeg ville sige "irriterende."
Fra vinmarkerne ved Meneltarma.
Den får én til at glemme sine kvaler. Siges det.
Mine kvaler har været hårdt tjente.
Du må være den nye lærling.
Jeg hedder Kemen. Og du hedder...
Eärien. Tegninger, nu.
Du går mig på, elver.
Jeg byder dig velkommen,
og du galoperer ud i landskabet for at stjæle gamle tekstruller,
mens din følgesvend fra Sønderland overfalder vores borgere.
Forståeligt nok hidses han hurtigt op. Hans folk er døende.
"Hans folk"?
Manden i dit fangehul er ingen almindelig slagsbror,
men den forsvundne, landflygtige arving til Sønderlands trone.
Og monstro Elendil her er en rhûnisk kejser?
Jeg er nu kun lavadelig.
Hans folk er spredt. Uden leder.
Men med din støtte kan de forenes under hans fane. Og kæmpe.
Hvad mener du med "støtte"?
Sauron var engang dit folks fjende lige så meget som mit.
Jeg beder dig afslutte opgaven.
At genskabe forbundet mellem Númenor og elvere...
Og kæmpe med mig for at redde Sønderlands folk,
før Sauron gør krav på deres land.
Vi hører mange forslag ved dette hof.
Dit er det mest overraskende og ambitiøse, jeg har hørt i ugevis.
Ikke desto mindre har Númenor valgt en anden vej.
Ikke hele Númenor.
Konge eller ej, sønderlændingen vil få sin dom.
Denne audiens er slut.
Så må jeg bede om endnu én.
Én med Númenors sande hersker.
Din far, kongen.
Tal ikke om sager, du ikke forstår,
Galadriel, datter af Finarfin.
Du bør træde til side,
så jeg kan foreslå det til én med bemyndigelse til at svare.
Galadriel, det er nok...
Og med hvilken bemyndigelse taler du, elver?
På vegne af dit folk?
Eller er du en skibbruden, der griber efter håndfæste i en storm?
Der er en storm i mig.
Den blæste mig til denne ø af en årsag.
Og den bliver ikke dæmpet af dig, regent.
Sig det ikke.
Værtshusslagsmål?
Oprør.
I har næsten klaret det!
Om få dage
får jeg fornøjelsen af at kalde jer alle sammen matroser.
Træk nu, kadetter!
Isildur...
Træk nu, kadetter!
Træk!
Reb!
Forklar jer.
Der må være sket en fejl.
Det var min fejl.
Jeg holdt ikke fast.
Jeg har set dig lette faldet hundredvis af gange.
Det der var bevidst.
I er ude af søvagten!
Jer alle tre!
"Vesten"? "Det sande Númenor"?
Det samme ævl, din bror talte om!
Jeg troede kun, sejlmesteren ville bortvise mig.
Jeg beklager.
Beklager du?
Du har lige ødelagt vores liv!
Hvor er sengepotten? Jeg får kvalme.
Jeg taler med min far.
- Jeg får jer begge genindsat. - Nej.
Du blev smidt ud af noget,
du slet ikke havde fortjent.
- Valandil... - Nej.
Siden jeg har kunnet holde en åre, har jeg villet på den båd.
Jeg gjorde alt for at fortjene det. Og hvad gjorde du?
Hvad har du gjort ud over at tude over din døde mor?
Stop det! Det er nok!
Igen går Isil sin vej.
Hvor skal du hen?
At gå eller blive, hvad betyder det?
Han er problemet. Og det ændrer sig ikke.
Magrot!
Adar...
Nampak uglursha.
Hvor blev du født,
soldat?
Ved flodens udmunding?
Hvem er du?
Jeg sejlede engang ned ad den flod...
Da jeg var ung.
Jeg husker...
Bredderne var dækket af salvieblomster.
I milevis.
Hvorfor kalder orkerne dig far?
Du har hørt mange løgne.
Nogle stikker så dybt,
selv stenene og rødderne tror på dem.
At vikle det hele ud...
...vil kræve skabelsen af en ny verden.
Men det kan kun guderne.
Jeg er ingen gud. I hvert fald...
...ikke endnu.
Hvad er du?
Tag til menneskene, der har søgt tilflugt i det gamle vagttårn.
Overbring dem en besked.
Hvilken besked?
Barakkerne er allerede fulde. Slå lejr, hvor I kan.
- Hvor er de fra? - Iorbad.
Så er alle landsbyer herfra og til Orodruin her.
Hvor er resten?
Det er resten.
Vi må skære i rationerne igen.
Du skærer ikke i min ration.
Hvem gav dig ret til at bestemme?
Alle, der kom til dette tårn. Også dig.
Hvad skal vi spise?
- Vi finder en måde. - Hvordan?
- Det ved jeg ikke. - Tydeligvis.
Hvad med Waldregs jordkælder?
Vi sender en lille gruppe til byen.
Om dagen, når der er færre orker, tager vi, hvad vi kan.
De opdager aldrig, at vi har været der.
Hvilket fjols vil I overtale til det?
Jeg gør det, hvis ingen andre vil.
Du tager ikke derned.
Vi samler forråd i skoven først. Saml jægerne.
Hvad skal de jage? Et par kaniner?
Det giver os en dag.
Det er endnu en dag, lad os være taknemmelige for det.
Jeg er dødtræt
af at se alting smuldre uden at gøre noget ved det...
- Vi gør alt, vi kan. - Jeg gør ikke.
Theo!
Du kan hjælpe mig eller gøre det sværere.
Jeg skulle ikke have ladet mig overtale.
Jeg tager tilbage.
Vær ikke sådan en svækling.
Kom nu.
Rowan, kroen.
Jeg går ikke derind.
Der kan være mere mad.
Kom nu, stedet er forladt.
Fint. Jeg gør det.
Rowan?
Ungt blod.
Hvor har du det fra?
Giv mig det.
Jeg fandt det! Det er en dreng! Han har fæstet!
En dreng? Hvor er han?
Han gemmer sig et sted.
Send besked til herren!
Resten af jer, spred jer.
Ingen sover, før han er fundet.
Fik dig!
Elvere og dværge, der arbejder sammen. Bemærkelsesværdigt.
Det er alt, du sagde, det ville være.
Hvad?
Ingenting. Bare...
Da du stod der, lignede du i et øjeblik din far.
- Jeg vidste ikke, du havde mødt ham. - Jo, mange gange.
Han var altid så fremsynet.
Han sagde engang til mig,
at min fremtid en dag ville ligge i hans søns hænder.
Han sagde det ganske henkastet, som man taler om morgendagens regn.
Jeg har...
Det havde jeg helt glemt... Indtil nu.
Er det ikke sært?
Du virker urolig i dag.
Hvad plager dig?
Jeg lovede mig selv ikke at nævne det. Han er din ven.
Durin.
Enten undgår han mig, eller også skjuler han noget.
Har du spurgt hans arbejdshold?
Alle nitten. De bliver ved med at holde mig hen.
Det virker næsten mistænksomt.
Antyder du, at Durin har fået en kæreste?
- Der er ingen andre end dig. - Det ved jeg.
Hvem ville have ham?
Rig kone, kys stenen Puds juveler og guld
Stop det!
Stop med at slå din bror, Gerda!
- Vi leger bankelegen. - Hold så op.
Har du prøvet Den gyldne Trappe?
Eller Tredørsvagten?
Det havde jeg glemt.
De små kræ gør mig så glemsom.
Han tog afsted til Kvartskløften i dag.
Ser du, Disa, der er ingen hemmelighed, der er værd at skjule med bedrag.
At kalde en dværg løgner i hendes eget hjem?
Det er en brandfarlig opskrift.
Hvis Durin udvinder kvarts,
hvorfor tog han så afsted uden sin økse?
Og hvorfor laver du så hans livret,
hvis han er taget til en kløft, det tager to dage at komme ned i?
Rig kone, kys stenen Puds juveler...
Jeg advarer dig, Gerda!
Durin medbragte ikke sin økse,
fordi kvartsen ikke udhugges, den lirkes ud.
Jeg laver muldvarpehalesuppe,
fordi den skal hvile, før han kommer hjem.
Og mens det vil tage adskillige dage for en fremmed, som dig selv,
kan dværge som min mand
klatre ned i Kvartskløften på et par timer.
Var der andet, du ville spørge om?
Nej.
Tak.
Kvartskløften. Ikke dårligt.
Jeg håber, han troede på mig. Han er ikke nem at narre.
Bestemt ikke.
Heldigvis kan min kommende dronning overtale en vandrotte til at gå med mink.
Endnu en grund til, jeg er lykkelig for, jeg ikke giftede mig med Margid Rustborin.
Hvad er de andre grunde?
Det fortæller jeg senere.
Vi må hellere være stille.
Vi gør gode fremskridt i den gamle mine.
Jeg fik ham eskorteret ud...
Den gamle mine under Spejldammen.
Er du faret vild, elver?
Nej. Jeg ved lige, hvor jeg skal hen.
God dag.
Rig kone, kys stenen. Puds juveler og guld.
Jeg vidste det!
Durin?
Er du kommet for at udspionere?
Næppe. Hvad er det for et sted?
Vil du bilde mig ind, at du ikke ved det?
At det ikke var årsagen til, han sendte dig hertil?
Du vil have det selv.
Have hvad, Durin?
Jeg bekymrer mig ikke om, hvad der er i det kammer.
Jeg bekymrer mig om dig, om dette venskab.
Og hemmeligheder klæder det ikke.
Hvad er alt dette?
Du må aflægge en ed.
Hånden på bjerget,
at du aldrig siger et ord om,
hvad jeg skal til at fortælle dig, til nogen levende sjæl.
Dværges vrede lever længere end elveres hukommelse.
Bryd dit løfte,
og denne stens magt vil forbande dig og din slægt
til jeres sidste dage i Midgård.
Sværger du, Elrond?
Jeg sværger på min fars minde, Eärendil Søfareren.
Alt, du fortæller mig her, når ikke videre end mine ører.
Disa opdagede det under en rutinemæssig guldsøgen.
En ny malm.
Lettere end silke, stærkere end jern,
som våben overgår det vores bedste klinger.
Det er måske mere kostbart end guld.
Det er mærkeligt, hvordan det fanger lyset.
Som om det er oplyst indefra.
Dette kan blive begyndelsen på en ny æra for vort folk.
Styrke, velstand...
Hvorfor så al hemmelighedskræmmeriet?
Hvorfor ikke fejre det?
Det er farligt at udvinde.
Min far begrænsede vores indsats
i forsigtighedens navn.
Må jeg?
Hvad kalder du denne mirakelmalm?
På vort eget sprog, "gråt glitter."
På dit er det noget i retning af mithraud.
Nej, det må hedde mithril.
Er du kommet hertil kun for Eregions skyld?
Jeg er kommet, fordi 20 år er for længe at blive væk.
Selv for en elver.
Behold det.
Som tegn på vores venskab.
Tak.
Durin, nej!
Der er fire dværge dernede!
Durin!
Eärien, gulve og bægre.
Undskyld.
Det er helt okay.
Jeg troede kun, du kunne tegne.
At skrubbe er godt for fingerfærdigheden.
Siger lavsmesteren.
Jeg tager gulvene, du tager bægrene.
Den sidst færdige betaler for middagen.
Jeg går ikke ud med fremmede mænd.
Klogt. Hvis jeg ser nogen, får du det at vide.
Selvom jeg beundrer, at du løber imod enhver forhindring
som en hingst i galop...
Er det så faldet dig ind, at du ikke kæmper mod trolde eller orker,
men mennesker?
Vil du virkelig rådgive mig om krig?
Nej. Jeg...
Det ville jeg ikke turde. Men...
Dronningens hof er ikke din sædvanlige slagmark, vel?
Fortsæt.
I dette tilfælde lader det til,
at du gør klogt i at identificere din fjendes største frygt.
- Og udnytte den? - Nej.
Give dem et middel til at overvinde den.
Så du kan overvinde dem.
Så ifølge dig er jeg i denne celle,
fordi jeg ikke kender dronningens frygt?
Ifølge min ydmyge mening, ja.
Og det gjorde du efter få øjeblikke med hende?
Imens det lykkedes dig at kræve et skib, fornærme hendes folk og trodse hende.
Intet af det påvirkede hende.
Pludselig smider hun dig i en celle.
Hvorfor?
Jeg bad hende kæmpe for dit folk.
Men det var ikke det, der vækkede hendes vrede, var det?
Jeg forlangte at tale med hendes far.
Kongen i tårnet, som ingen har set i årevis.
Der ser du, hvad der sker, når du standser op og tænker.
Sammenlign mig ikke med en hest.
Hold op med at prøve at overtale mig til at forlade øen.
Vær hilset, elver.
Dronningen har truffet sin beslutning.
Du sejles tilbage til elverne under bevæbnet eskorte. I aften.
Træd frem.
- Det vil jeg ikke tilråde. - Jeg kan ikke lade hende rejse.
Jo, hvis du vidste, hvor hun skulle hen.
Hvad laver du heroppe?
Jeg spiste middag.
Hvem er han?
Hvor er din uniform?
Opgav du at blive kadet?
Nej, værre.
Blev du bortvist?
Jeg fik os alle bortvist.
Isil...
Du vandt. Nu kan du drage vestpå.
Jeg har ødelagt mine venners liv,
vanæret vores familienavn.
Jeg fortjener ikke at drage vestpå.
Far lader mig heller ikke tage Berek.
Det er elveren! Hun slap fri.
Gennemsøg hver gyde.
Jeg beklager, Deres Majestæt, at jeg trænger mig på. Men jeg...
Den titel bruger han ikke længere.
Hvordan vidste du, jeg kom hertil?
Udenfor venter en garnison, der skal eskortere dig til dit skib.
Du gør klogt i at tage med frivilligt.
Míriel.
Jeg...
Det er okay, far. Jeg er her.
Tilgiv mig.
Jeg vidste det ikke.
Kun få kender til hans tilstand.
Sådan vil jeg gerne beholde det.
Så er det på tide med sandhed mellem os.
Din far var tro mod elvernes sæder og skikke.
Hvorfor er du ikke?
Fortæl mig det.
Jeg beder dig.
Min far var tilbageholden i sin tro.
Men noget ændrede sig efter kroningen.
Han blev modvillig,
overbevist om, at vi havde vakt Valarnes vrede,
at vi må angre og vende tilbage til de sæder og skikke.
Der var uro.
Og da han annoncerede planer om at forny forholdet med elverne,
gjorde folket oprør.
Meget gik tabt.
Jeg blev valgt til at regere i hans sted
med et løfte om at dæmpe stormen.
Men den første nat, mens hele Númenor sov,
tog han mig hertil.
Palantír.
Der var engang syv seersten.
De andre seks er enten forsvundet eller gemt.
Denne blev givet til min far.
Og med den en hemmelighed.
Læg din hånd på den.
- Jeg må advare dig... - Jeg har rørt palantíri før.
Men du har ikke rørt denne.
Du så Númenors fremtid.
Palantíri viser mange syn.
Nogle, der aldrig kommer til at ske.
Det er allerede sket.
Synet begynder med din ankomst.
Tror du, jeg vil forårsage Númenors undergang?
Kun Númenor kan forårsage sin egen undergang.
Valarne gav os denne ø på en dydens dag.
De kan tage den fra os, skulle vi vælge mørkets vej.
Denne dyd, du taler om, var dine forfædres troskab overfor elvere.
Det troede min far.
Hans vej ødelagde os næsten.
Derfor vil jeg i morgen meddele, at du er rejst.
Og denne krise forbi.
Hvis den stigende ondskab i Midgård ikke holdes i skak,
vil den spredes og tage os alle.
At undgå denne krig kan være det, der fører til din undergang.
Jeg vil ikke betvivle guderne. Min beslutning er endelig.
En beslutning baseret på frygt.
Jeg ved, hvordan det er at være den eneste.
Den eneste, der ser.
Den eneste, der ved.
Måske behøver ingen af os bære den byrde alene længere.
Jeg beder dig, Míriel, vælg ikke frygtens vej,
men en med tro.
Stå sammen med mig.
Lad Númenor kæmpe side om side med elverne igen.
Tro kan binde et hjerte, Galadriel,
men tråden kan ikke bære vægten af et kongerige.
Jeg beklager.
Skovene er tomme. Dyrene er flygtet.
Din dreng havde mere forstand, end vi troede.
Der er nogen ved porten!
Træd tilbage.
- Flyt jer. - Lad drengen komme igennem.
Der er masser. Tag den med ro!
Rowan! Hvor er Theo?
Han sagde, han var lige bag mig.
- Så sulten! - Skub ikke!
Hun skubbede mig!
Vi har vendt enhver sten. Han er ikke her.
Kom så.
Hvor er han?
Han er ikke her!
Kom så.
Led overalt.
Chefen flår os levende, hvis vi ikke finder ham.
Det var chefen, der mistede ham.
Izmûmbogh...
Kom nu!
Kishdibatoth.
Find ham!
Der er intet her.
Derovre! Kig!
Hvor skal du hen?
Hvor er det?
Nej!
Hvor har du det?
Hvis jeg nu tager en arm, får du nok tungen på gled.
Hurtigt, knægt.
De kommer.
Gå videre.
Løb!
Mor?
Bronwyn.
Løb! Hen til lysningen!
Hvad var det?
Det var en bøn til stenene
om at løslade minearbejdere i live.
Var du ikke gået derned,
havde Durin stadig været i skakten, da den...
Undskyld.
Undskyld, jeg løj for dig.
Du var tro mod min ven. Det er alt, vi behøver at huske.
De har lige trukket den sidste ud.
I live. De er alle i live.
Din far må være så lettet.
Han lukkede den.
Hele åren skal lukkes.
- Hele åren? - Ja.
Giv ham tid.
Selv de varmeste kul køler ned.
Sommetider ville jeg ønske, de ikke gjorde.
Jeg ville ønske, jeg kunne fortælle ham, hvad jeg synes om ham
og aldrig tale med det gamle fæ igen!
Min far sejlede til Valinor på egen hånd
og overtalte valarne til at deltage i krigen og besejre Morgoth.
Hans gerninger var så store,
at valarne løftede ham ud over denne verdens grænser...
For for evigt at bære Aftenstjernen på himlen.
I mange år ved dagens afslutning kiggede jeg op på den...
Spekulerede på, hvad han ville tænke, hvis han iagttog mig.
Ville han være stolt over, hvad jeg har opnået med hans eftermæle?
Eller skuffet over de utallige måder, jeg ikke levede op til det på?
Men en aften slog det mig,
at jeg med glæde ville høre enhver bedømmelse,
så længe det gav mig mulighed
for at have en sidste samtale med min far.
Spild ikke tiden, du har tilbage med din.
Elrond, jeg håbede, du måske kunne afgøre noget.
Hvordan mødtes du og min mand?
Jeg har jo sagt, jeg reddede ham fra en bjergtrold.
- Der var to. - Der var to. Ja, det ved jeg.
Jeg spurgte Elrond.
Så er jeg bange for, jeg er nødt til at rette din mands forklaring.
Der var tre trolde. Og jeg reddede ham.
Du kan ikke huske fra din næse til din mund.
Da jeg så ham i skoven,
var han ved at undvige deres kølleslag.
Jamrende, skrigende og sådan.
Det var et kampråb.
Skrigene var så skingre, jeg troede, det var et barn. Med min bue...
- Det var et sværd. - En bue.
- Nej. Det var et sværd. - Uanset...
Tilgiv mig, fader.
Jeg var stolt og stædig, og jeg tog fejl.
Kan du end ikke se på mig?
Vort folk tror...
...at når en ny dværgekonge krones,
flyder alle hans forfædres stemmer ind i ham
og deler deres råd
og visdom.
Selv deres fejltagelser.
Men du...
Du behøver ikke vente på den dag for at høre min stemme.
For jeg er hos dig, min søn, til enhver tid.
Selv i vrede.
Sommetider mest af alt i vrede.
Der er intet at tilgive.
Elrond har inviteret mig med til Lindon i morgen.
Skal jeg gøre det?
Elrond har været overbevisende i sine forsikringer om,
at Gil-galad ikke havde onde hensigter, da han sendte ham hertil.
Ja, det har han været.
Men intuition er et stærkt våben.
Hvad siger din dig?
Der er mere i gære.
Godt, min søn.
Godt.
Tag til Lindon.
Find ud af, hvad.
Tak.
Hvad er der galt?
Jeg har en besked. Fra den, der befaler over vores fjende.
At jeres folk må leve, hvis I opgiver alle krav på dette land...
Og sværger ham troskab.
Og hvis vi nægter?
Kommer han efter Ostirith.
Kom nu.
Du har fortjent en skarp efter alt, du har gjort.
Tag den nu.
Ligesom du tog det fæste fra min lade.
Jeg ved ikke, hvad...
Drop det, knægt.
Du ved, hvad jeg taler om.
Ved du, hvad det er? Det er intet sværd.
Det er en magt.
Skabt til vores forfædre af vores herre selv.
En smuk tjener.
Han, som var forsvundet, men som vender tilbage.
Har du hørt om ham?
Har du hørt om Sauron?
Du må have set det på himlen.
For et par uger siden.
Stjerneskuddet.
Det betyder, hans tid er nær.
Det er i vores lod at være klar, knægt.
Klar til hvad?
Stille nu.
Spar på kræfterne.
Du får brug for dem.
Til det, der kommer.
Herre...
Vi fandt det.
I tårnet.
Gå med fred.
Dit folk bliver lettet.
De samles snart ved hoffet
og på pladsen for at høre din bekendtgørelse.
Så bør vi ikke holde dem hen.
De troende mener, at når Det hvide Træs blade falder af,
er det ingen bagatel,
men tårer fra valarne selv.
En påmindelse om, at deres øjne og deres dom altid er over os.
Der er en skæbnesvanger time i menneskets skæbne.
En bedømmelsens time,
i hvilken hver eneste af os
må beslutte, hvem vi vil være.
Er vores hjerter blevet som statuerne, der omgiver vores ø?
Eller slår de endnu med blodet fra de helte, der udskar dem?
Er vort mod begrænset til vores fædres grave?
Eller er det her,
iblandt os selv nu...
...ventende på at bryde frem som solopgangen?
Jeg vil hverken befale ej heller indbyde jer til en fare, jeg ikke selv vil møde.
Jeg har derfor valgt selv at eskortere elveren tilbage til Midgård.
For at hjælpe vort dødelige broderfolk, der er blevet belejret i Sønderland.
Jeres dronning har erklæret sin hensigt.
Vores skibe afgår om ti dage.
Ekspeditionsstyrken bliver sammensat af modige sønner og døtre
fra hele Númenor.
Hvem melder sig til at beskytte vores dronning?
Træd frem, og giv jer selv til kende.
Jeg vil tjene.
Jeg vil tjene!
Tekster af: Anders Søgaard
Kreativ supervisor Toni Spring