- Вежа? - Я маю завершити її до весни.
Ви не думали пошукати партнерів за межами нашої з вами раси?
Розказуй про пропозицію,
щоб я міг сказати про неї своєму батькові.
Я б відчув, якби він щось приховував.
Може, він відчув, що саме ти щось приховуєш.
Де це ми?
Острівне королівство Нуменор.
Я подумую взяти відстрочку.
Як почнеться екзамен у морі і вирушить судно, ти будеш на ньому.
Я не шукаю проблем.
Це мапа Південних Земель.
Тут не лише про місце, а й про план
створити власний край.
Південні Землі в серйозній небезпеці.
Якщо Саурон справді повернувся, Південні Землі - це лише початок.
Якщо серед вас є ті, хто хоче жити,
ми вирушаємо до вежі ельфів на світанку.
Ведіть його до Адара.
Казали, що колись у Саурона було багато імен.
Може, це одне з них.
У твого народу нема короля, бо ти і є їхній король.
Їдьмо зі мною в Середзем'я.
Тобі досі бракує армії.
Усе це скоро зміниться.
ВОЛОДАР ПЕРСНІВ: ПЕРСНІ ВЛАДИ
Ми щоденно збираємося при дворі, щоб виробити план майбутнього нашого острова.
Але під час Благословення Дітей
ми збираємося, щоб привітати тих, хто житиме в тому майбутньому.
Безмежному, як світанок над хвилями моря.
Яке ім'я ви для неї обрали?
Алінель.
Хай у тобі зродиться сила Нуменору.
А його мудрість хай керує твоїми кроками...
Часом нашому острову треба потягнутися.
Як тобі.
Який прекрасний день, королево-регент.
З якої справи почнете?
Вона викликала ельфійку до себе.
Сьогодні вранці.
Друг ельфійки нападає на чотирьох членів гільдії, а Міріель просить її на чай?
Мабуть, покликала, щоб покарати.
Або спитати її наказів.
А доки ельфійка литиме отруту у вуха нашої королеви,
хто говоритиме за нас?
Канцлере!
Перекажіть їй мої вітання. І тихенько.
Хочете, пане? Ну ж бо.
Я не знав, що в тебе важлива справа.
Канцлере!
Керування державою - це мистецтво вирішувати дрібні справи
так само сумлінно, як великі.
Хочу вірити, що ти це вже зрозумів.
Я просто хотів бути кмітливим.
Кмітливість - для людей дрібних амбіцій.
Я б волів, щоб ти був мудрим, сину.
Що тебе турбує?
Схоже, у нас заворушення.
Ельфійські кораблі на наших берегах?
Ельфійські робітники, що переймають ваші ремесла?
Робітники, які не сплять,
не стомлюються, не старіють.
Ні!
Кажу вам, королева або сліпа,
або любителька ельфів.
Так само, як її батько.
- Любителька ельфів! - Любителька ельфів!
Любителька ельфів!
І якби ельфи були зараз тут, що б вона побачила?
Людей Нуменору
чи групу заплаканих дітей?
Ми - сини й доньки едайнів.
Елроса Тар-Міньятура, чиє військо здолало самого Морґота.
А тепер одна ельфійка, вигнанка, може погрожувати нам?
Хай кожен погляне на герб гільдії, який носить.
Спадщину могутніх рук.
Людей, які створили Стіну в морі.
Які звели Арменелос, тріумф нашої цивілізації.
А тепер нам погрожує одна ельфійка?
Друзі мої...
Довіртеся мені.
Бо я клянуся мозолями на моїх руках,
що руки ельфів ніколи не візьмуть штурвал Нуменору.
Він, як і завжди, залишиться царством людей.
Наливайте всім!
У цьому місті нема імені, якого він не знає,
натовпу, який він не збурить, і всі йому винні...
Вражає.
Я хотів сказати «бісить».
З виноградників під Менелтармою.
Від нього забуваєш труднощі. Чи так кажуть.
Мої труднощі дорого мені далися.
Ти, певно, нова учениця.
Я Кемен. А тебе звати...
Еярієн. Давай плани, негайно.
Ви засмучуєте мене, ельфійко.
Я приймаю вас як гостю,
а ви скачете в наші села, щоб украсти древні манускрипти,
доки ваш товариш із Південних Земель нападає на громадян.
Він швидко спалахує, що зрозуміло. Його народ помирає.
«Його народ»?
Я вважаю, що чоловік у вашому підземеллі - не просто забіяка,
а втрачений спадкоємець престолу Південних Земель у вигнанні.
А наш Еленділ, мабуть, - імператор Руну.
Просто збідніла шляхта.
Його людей розвіяло по світу. Без правителя.
Та з вашою підтримкою вони можуть об'єднатися під його стягом. І воювати.
Про яку підтримку йдеться?
Саурон колись був ворогом вашого народу, як і мого.
Я закликаю вас довести роботу до кінця.
Знову сформувати альянс між Нуменором та ельфами...
І боротися зі мною, щоб урятувати людей Південних Земель,
перш ніж Саурон загарбає їхні землі.
Ми при дворі чуємо багато пропозицій.
Ваша - найбільш раптова й амбітна, що я чула тижнями.
Попри це, Нуменор обрав інший шлях.
Не весь Нуменор.
Король він чи тесля, той чужинець постане перед судом.
Цю аудієнцію закінчено.
Тоді, не маючи вибору, я мушу просити про ще одну.
Аудієнцію зі справжнім правителем Нуменору.
Вашим батьком, королем.
Не варто говорити про те, чого не розумієте,
Ґаладріель, донько Фінарфіна.
Відступіть убік,
я запропоную це тому, хто має повноваження відповісти.
Ґаладріель, досить...
А які повноваження у вас, ельфійко?
Представляєте свій народ?
Чи ви вигнанка, яка шукає, за що б ухопитися в бурю?
Буря зріє в мені.
Вона прибила мене до цього острова не просто так.
І вам її не вгамувати, регентко.
Дай вгадаю.
Бійка в таверні?
Заколот.
Ви майже закінчили!
Уже за кілька днів
я з радістю назву вас усіх корабельними товаришами.
Налягайте на весла, кадети! Нумо!
Ісілдуре...
Налягайте на весла, кадети!
Налягайте!
Канат!
Поясни, як це сталося.
Пане, це, певно, помилка.
Це я винен, капітане.
Я не втримав.
Я сто разів бачив, як ти добре спускав той канат.
Це було навмисно!
Геть із морської сторожі!
Усі троє!
«Захід»? «Справжній Нуменор»?
Знов та маячня, яку колись молов твій брат!
Я думав, капітан вижене тільки мене.
Мені шкода.
Тобі шкода?
Шкода тобі? Ти щойно зруйнував наші життя!
Де той нічний горщик? Мене зараз знудить.
Я поговорю з батьком.
- Вас обох поновлять. - Ні.
Тільки тебе могли вигнати
з роботи, яку ти не заслужив.
- Валанділе... - Ні.
Дорісши до тримання весла, я мріяв бути на тому кораблі.
Я робив усе, що треба, щоб заслужити це. А що робив ти?
Тільки й знав, що копилити губи й ревіти по померлій матері.
Припиніть! Годі!
Так, Ісіл, як завжди, іде геть.
Ісіле! Ти куди?
Іде, залишається, яка різниця?
Справжня проблема - це він. І нікуди вона не подінеться.
Маґроте!
Адар...
Нампак уґлурша.
Де ти народився,
солдате?
У Белеріанді.
Біля гирла річки?
Хто ти такий?
Колись я ходив біля тієї річки.
У молодості.
Пам'ятаю...
Береги, що поросли квітучою шавлією.
Не було їм кінця-краю.
Чому орки кличуть тебе Батьком?
Вам багато брехали.
Деякі брехні так в'їлися,
що тепер у них вірять навіть скелі й коріння.
Щоб усе розплутати...
Треба мало не створити новий світ.
Але на таке здатні лише боги.
А я - не бог. Принаймні...
Поки що.
Що ти таке?
Іди до людей, які сховалися в старій сторожовій вежі.
Передай їм повідомлення.
Яке повідомлення?
Казарми вже повні. Спробуйте розбити табір, де зможете.
- Звідки ці? - З Іорбаду.
Отже, тут кожне село звідси до Ородруіну.
Де решта?
Це і є решта.
Мусимо знову урізати раціон.
Мій раціон ти не вріжеш.
Хто дав тобі право вирішувати?
Усі, хто вирішив прийти в цю вежу, Волдреґу. І ти теж.
Що ми будемо їсти?
- Щось придумаємо. - Як?
- Не знаю. - Це я бачу.
А як же погріб Волдреґа?
Пошлемо в місто невелику групу.
Удень, коли орків менше, братимемо що зможемо, швидко й тихо.
Вони про нас і не взнають.
Яких невдах ти на це підіб'єш?
Піду я, якщо більше ніхто не захоче.
Ти туди не підеш.
Спершу ми знову пошукаємо ягід і грибів. Збери мисливців.
На кого їм полювати? На кількох зайців?
Вистачить на день.
Тоді це ще один день. І будьмо вдячні.
Мені набридло
дивитися, як усе летить шкереберть, і нічого не робити.
- Ми робимо все, що можемо. - А я ні!
Тео!
Можеш або допомагати, або ускладнювати.
Нащо я послухав твої вмовляння?
Я повертаюся.
Не будь боягузом.
Ходімо.
Роване, таверна.
Я туди не піду.
Може, там більше їжі.
Ходімо, тут ні душі.
Добре. Я піду.
Роване?
Молода кров.
Де ти це взяв?
Дай сюди.
Чуєте? Я знайшов!
Я знайшов! Це хлопець! У нього руків'я!
Хлопець? Де він?
Ховається десь тут.
Ти! Перекажи Володарю-батьку.
Усі інші, розосередьтеся.
Ніхто не спатиме, доки його не знайдуть.
Попався!
Ельфи й гноми працюють разом. Надзвичайно.
Тут і правда все так, як ви обіцяли.
Що?
Нічого. Просто...
На мить, коли ти стояв там, ти був викапаний батько.
- Я не знав, що ви з ним бачилися. - Звісно, багато разів.
Він умів дивитися в майбуття.
Якось, пам'ятаю, він сказав мені,
що настане день, коли моє майбутнє буде в руках його сина.
Він сказав це буденним тоном, як говорять про завтрашній дощ.
І я...
Я забув про це аж до... До цієї миті.
Хіба не дивно?
Ви сьогодні стурбовані, володарю.
Що вас непокоїть?
Ні, я обіцяв собі, що нічого не скажу. Він - твій друг.
Дурін.
Він або уникає мене, або щось приховує.
Ти не питав його робочі групи?
Питав у всіх дев'ятнадцяти. Вони вигадують якісь відмовки.
Це навіть якось підозріло.
Хочеш сказати, Дурін завів собі дівчину?
- Він не має нікого, крім вас, володарко. - Знаю.
Кому він здався?
Відьмо багата, цілуй камінь Самоцвіти, золото
Ай! Припини!
Ґердо, ану не бий брата!
- У нас така гра. - То припиніть її.
Шукала на Золотих сходах?
Чи біля Варти трьох дверей?
Я й забула.
З цими дітьми голова геть не варить.
Він сьогодні пішов до Кварцового провалля.
Знаєте, Дісо, нема такого секрету, який варто вигороджувати обманом.
Обзиваєш гномку нечесною в її власному домі?
По тонкому льоду ходиш.
Якщо Дурін видобуває кварц,
чого пішов, не взявши свою сокиру-колуна?
І чому ви готуєте його улюблену страву,
якщо він пішов до провалля, спускатися до якого два дні?
Відьмо багата, цілуй камінь Самоцвіти...
Ґердо, попереджаю тебе!
Дурін не взяв сокиру-колуна,
бо кварц, який він видобуває, не колють. Його виколупують.
Я готую печеню з крота,
бо вона має настоятися до його повернення додому.
І коли для чужинця, як оце ви, на спуск іде кілька днів,
гноми-скелелази, як мій чоловік,
спускаються до Кварцового провалля лише за кілька годин.
Інші питання будуть, дорогенький?
Ні.
Дякую.
Кварцове провалля. Непогано.
Сподіваюся, він мені повірив. Він не з легковірних, той ельф.
Це вже точно.
На щастя, моя майбутня королева вмовить хоч щура носити манто з норки.
Ще одна причина радіти, що я оженився на тобі, а не на Марґід Іржонудь.
А які інші причини?
Потім розкажу.
Цить. Давай не шуміти.
Ми добре просуваємося в старій шахті.
Я простежив, щоб його вивели...
Стара шахта під Дзеркальною Заводдю.
Заблукав, ельфе?
Ні. Я точно знаю, куди йду.
Добрий день.
Відьмо багата, цілуй камінь. Самоцвіти, золото.
Так я й знав!
Дуріне?
Прийшов шпигувати, ельфе?
Навряд. Де це ми?
Думаєш, я повірю, що ти не знаєш?
Що насправді він послав тебе сюди не для цього?
Ви хочете захопити це собі.
Дуріне, хочемо що?
Мені байдуже, що там у тій залі.
Але мені не байдужий ти, ця дружба.
І секрети їй не личать.
Як це все розуміти?
Мені потрібна твоя клятва.
Присягнися життям,
що ніколи не зрониш жодного слова
жодній живій душі про те, що я зараз розкажу.
Лють гномів довша навіть за пам'ять ельфів.
Порушиш обіцянку -
і сила цього каменю прирече тебе й твою родину на нещастя
до останнього вашого дня у Середзем'ї.
Ти присягаєшся, Елронде?
Я присягаюся пам'яттю мого батька, Еаренділа Мореплавця.
Усе, що ти скажеш мені тут, не піде далі моїх вух.
Діса помітила її під час звичайного пошуку жил золота.
Нова руда.
Легша за шовк, міцніша за залізо,
як зброя вона перевершить наші найвідоміші клинки.
Як монета вона може бути цінніша за золото.
Дивно, як вона відбиває світло.
Воно майже йде зсередини.
Кажу тобі, це може бути початком нової ери для нашого народу.
Сили, процвітання...
Тоді до чого така секретність?
Чому не святкувати це?
Небезпечно для шахти.
Мій батько обмежував усю нашу роботу
задля обережності.
Дозволиш?
Як ви назвали цю диво-руду?
Нашою мовою - «сірий блиск».
Вашою - щось на кшталт «міт-рауд».
Ні. Нашою буде «мітріл».
То ти справді прийшов аж сюди лише заради Ереґіону?
Я прийшов, бо 20 років - це надто довго без зв'язку.
Навіть для ельфа.
Залиш собі.
На знак нашої дружби.
Добре.
Дуріне! Дуріне, ні!
Там унизу четверо гномів!
Дуріне!
Еярієн, підлогу й кубки.
Пробач.
Нічого. Чесно, усе гаразд.
Я думав, твій талант - лише в кресленнях.
Відмивання корисне для моторики.
Чи так каже цеховий майстер.
А як тобі таке? Я помию підлогу, ти - кубки.
Хто останній, платить за вечерю.
Я нікуди не ходжу з незнайомцями.
Дуже мудро. Якщо я таких побачу, відразу скажу.
Хоч я й поважаю твою звичку кидатися на кожну перепону,
як кінь, що скаче галопом...
Тобі не спадало на думку, що ти б'єшся не з тролями чи орками,
а з людьми?
Ти будеш давати мені поради з мистецтва війни?
Ні. Ні, я...
Куди мені. Проте...
Двір королеви - це тобі не звичне поле бою, правда?
Продовжуй.
У такому випадку мені здається,
що було б добре визначити, чого твій опонент боїться найбільше.
- І використати це? - Ні.
Дай опоненту спосіб опанувати це.
Тоді ти зможеш опанувати його.
За твоїми стандартами, я за ґратами,
бо не визначила, чого боїться королева?
Моїми низькими стандартами. Так.
А ти визначив, бачивши її лише кілька хвилин?
Поки ти вимагала корабель, ображала її людей, не підкорялася наказам.
Ніщо з цього її не злякало.
І от раптово вона кидає тебе за ґрати.
Чому?
Я попросила її битися за твій народ.
Але її розгнівало не це, правда?
Я вимагала зустрічі з її батьком.
Королем у вежі, якого багато років ніхто не бачив.
Бачиш, що буває, коли перестаєш галопувати й даєш собі час подумати?
Годі порівнювати мене з конем.
Годі переконувати мене втекти, і ми квити.
Вітаю, ельфійко.
Королева-регент винесла рішення.
Вас повернуть до ельфів з озброєним конвоєм. Сьогодні ввечері.
Вийдіть уперед.
- Я б не радив. - Я не можу дати їй утекти.
Можеш. Якби знав, куди саме вона втече.
Що ти тут робиш?
Ходила на побачення.
Хто він?
Чому ти не в формі?
Звільнився з кадетів, чи не так?
Ні, гірше.
Тебе вигнали?
Нас усіх, через мене.
Ісіле...
Що ж, твоя взяла. Тепер можеш їхати на захід.
Я зруйнував життя своїх друзів,
зганьбив ім'я нашої сім'ї.
Я не заслуговую заходу.
Плюс тато не дасть узяти Берека.
Ельфійка! Вона втекла.
Обшукати всі провулки.
Вибачте, ваша величносте, що вриваюся. Але я...
Він уже на це не відповідає.
Як ви знали, що я прийду сюди?
Надворі чекає гарнізон солдат, вони проведуть вас на корабель.
Раджу вам піти добровільно.
Міріель.
Я...
Усе добре, батьку. Я тут.
Пробачте мені.
Я не знала.
Мало хто знає, як сильно він здав.
Я б хотіла, щоб так було й надалі.
Тоді нам час сказати одна одній правду.
Ваш батько був вірний звичаям ельфів.
Чому ви не така?
Скажіть мені.
Будь ласка.
Батько завжди був стриманим у своїх переконаннях.
Та після його коронації щось змінилося.
Він став різким,
стверджував, що ми спровокували гнів валарів
і мусимо покаятися й повернутися до старих звичаїв.
Почалися заворушення.
А коли він оголосив про плани поновити відносини з ельфами...
Люди повстали.
Багато чого було втрачено.
Мене обрали правити замість нього,
з обіцянкою вгамувати заворушення.
Але тієї першої ночі, коли весь Нуменор спав,
він привів мене сюди.
Палантір.
Колись було сім Видющих Каменів.
Інші шість або втрачені, або сховані.
Цей передали моєму батькові.
І з ним секрет.
Покладіть на нього руку.
- Маю попередити... - Я вже торкалася палантірів.
Але цього ще не торкалися.
Ви побачили майбутнє Нуменору.
Палантіри показують багато видінь.
Деякі з них ніколи не збудуться.
Воно вже збулося.
Видіння починається вашим приїздом.
Ви вірите, що я призведу до падіння Нуменору?
Лише Нуменор може призвести до його падіння.
Валари подарували нам цей острів за заслуги.
Вони можуть забрати його, якщо ми станемо на шлях пітьми.
Заслугами, про які ви говорите, була відданість ваших предків ельфам.
Мій батько в це вірив.
Його шлях мало не знищив нас.
Тому завтра я оголошу, що ви поїхали звідси.
І що ця криза скінчилася.
Якщо зло, що зріє в Середзем'ї, лишити без контролю,
воно розростеться й захопить нас усіх.
Саме уникнення цієї війни може призвести до вашого падіння.
Я не суперечитиму богам. Моє рішення остаточне.
Рішення, прийняте зі страху.
Я знаю, що таке бути єдиною,
єдиною, хто бачить,
єдиною, хто розуміє.
Може, жодна з нас не мусить більше носити цей тягар самотужки.
Благаю вас, Міріель, обрати не шлях страху,
а шлях віри.
Станьте поруч зі мною.
Хай Нуменор знову б'ється пліч-о-пліч з ельфами.
Віра може стати підґрунтям для нашої дружби, Ґаладріель.
Та це надто тонка нитка, щоб повісити на ній королівство.
Мені шкода.
Ліси голі. Усі тварини повтікали.
Твій малий мав більше розуму, ніж ми думали.
Хтось біля воріт!
Назад.
- З дороги. Назад! - Пропустіть хлопця!
Тут багато. Не так швидко!
Роване! Де Тео?
Він казав, що піде за мною.
- Їсти хочу! - Не пхайся!
Вона мене штовхнула!
Ми все обшукали. Там його нема.
Ходімо.
Де він?
Тут його немає!
Ходімо.
Обшукати кожну шпарину.
Бос із нас шкіру зніме, як не знайдемо.
Бос сам же його й загубив.
Ізмумбох...
Уперед!
Кішдібатох.
Знайти його!
Тут нема.
Он там! Дивіться!
Куди зібрався, молода кров?
Де він?
Ні!
Де ти його сховав?
Може, відрубана рука розв'яже тобі язика.
Швидше, хлопче.
Вони йдуть.
Не спиняйся!
Тікай!
Мамо!
Бронвін.
Тікай! Біжи до галявини!
Що це було?
Прохання до скель
віддати тіла шахтарів, які ще дихають.
Я весь час думаю, що якби ви туди не спустилися,
Дурін міг би бути в тій шахті, коли вона...
Пробачте.
Пробачте, що брехала вам.
Ви були вірні моєму другові. Це все, що треба пам'ятати.
Щойно витягли останнього.
Живий. Усі вони живі.
У батька, певно, як гора з пліч.
Він закрив її.
Усю жилу запечатають.
- Усю жилу? - Геть усю.
Дайте йому час.
І найгарячіші жарини з часом холонуть.
Так, але часом хотілося б, щоб не хололи.
Часом я хочу сказати йому все, що про нього думаю,
і більше до скону не сказати старому цапу ні слова!
Мій батько сам-один поплив до Валінору
і переконав валарів вступити у війну й знищити Морґота.
За його героїчні вчинки
валари підняли його за межі цього світу...
Щоб він вічно тримав Вечірню зірку в небі.
І багато років я в кінці дня зводив до неї очі...
Гадаючи, що б він думав про мене, якби бачив.
Чи пишався б він моїми досягненнями у справі його спадщини?
Чи розчарувався б через мої незліченні провали й невиправдані надії?
Та однієї ночі мені спало на думку,
що я був би радий почути будь-яку оцінку,
якби це дало мені змогу
ще хоча б один раз поговорити з батьком.
Не марнуй час, який лишився у тебе з твоїм батьком.
Елронде, я сподівалася, що ви владнаєте суперечку.
Як ви познайомилися з моїм чоловіком?
Я ж казав, я врятував його від троля.
- Двох тролів. - Двох. Так, знаю.
Я питала Елронда.
Тоді боюся, я не маю вибору, окрім як виправити слова вашого чоловіка.
Тролів було троє. І це я його врятував.
Ти б і лице своє не згадав, якби дивився в дзеркало.
Коли я натрапив на нього в лісі,
він саме ухилявся від їхніх ударів.
Плакав, кричав, ви б чули.
То був бойовий клич.
Крик були таким писклявим, як у дитини. Я взяв свій лук...
- То був меч. - То був лук.
- Ні. То був меч! - Байдуже...
Пробач мені, батьку.
Я був гордим, упертим, і я помилявся.
Навіть не поглянеш на мене?
Наш народ вірить...
Що коли коронують нового короля гномів,
голоси всіх його предків долинають до нього,
щоб поділитися порадами
й мудрістю.
І навіть їхніми помилками.
Але тобі...
Тобі не треба чекати того дня, щоб почути мій голос.
Бо я навіки з тобою, сину мій.
Навіть у гніві.
Часом у гніві найбільше.
Нема чого пробачати.
Елронд запросив мене поїхати завтра з ним у Ліндон.
Погоджуватися?
Елронд дуже переконливо запевняв,
що Ґіл-ґалад не мав лихих намірів, коли слав його сюди.
Так. Це правда.
Але інтуїція - потужна сила.
Що тобі каже твоя?
Що тут відбувається щось іще.
Добре, сину мій.
Добре.
Їдь у Ліндон.
З'ясуй, що саме.
Дякую.
Що таке? Що сталося?
Я маю повідомлення. Від командувача нашого ворога.
Що твій народ зможе вижити, якщо ви відмовитеся від цієї землі...
І присягнете йому.
А якщо ми відмовимося?
Він іде в Остіріт.
Ходімо.
Як на мене, ти заслуговуєш на ковток вина після зробленого.
Ну ж бо, бери.
Так, як ти забрав руків'я з мого сараю.
Я не знаю, що...
Годі, хлопче.
Ти знаєш, про що я кажу.
Ти знаєш, що це? Це не меч.
Це сила.
Створена для наших предків власними руками його володаря.
Прекрасний слуга.
Той, що був втрачений, але ще повернеться.
Ти чув про нього, хлопче?
Колись чув про Саурона?
Ти, певно, бачив це в небі.
Кілька тижнів тому.
Падіння зірки.
Значить, його час уже близько.
А ми з тобою, хлопче, маємо бути готові.
Готові до чого?
Цить, хлопче.
Не марнуй сили.
Вони тобі знадобляться.
У тому, що скоро буде.
Володарю-батьку...
Ми знайшли його.
Він у вежі.
Іди з миром.
Ваш народ відчує полегшення.
Скоро вони зберуться у дворі
й на площі, слухати ваше оголошення.
Тоді не змушуймо їх чекати.
Кажуть, коли з Білого Дерева осипаються пелюстки,
це погана прикмета,
бо це сльози самих валарів,
живе нагадування, що їхні очі та їхні судження завжди спрямовані на нас.
У долях людей наступає фатальна година.
Година суду,
на якому кожен із нас, кожен,
повинен вирішити, ким нам бути.
Чи наші серця стали такими, як статуї довкола нашого острова?
Чи в них ще б'ється кров героїв, які їх вирізьбили?
Чи наша доблесть тепер лише в могилах померлих батьків?
Чи вона тут,
серед нас просто зараз...
Чекає, щоб виринути, як вранішнє сонце?
Я не скомандую й не запрошу вас до небезпеки, на яку б не пішла я сама.
Тому я вирішила особисто супроводити ельфійку до Середзем'я.
Допомогти нашим смертним братам, які зараз в осаді в Південних Землях.
Ваша королева виказала свій намір.
Наші кораблі відпливають за 10 днів.
Експедиційні сили складатимуться з відважних синів і доньок
усього славетного Нуменору.
Хто хоче присвятити себе захисту нашої королеви-регента?
Вийдіть уперед і заявіть про себе.
Я служитиму.
Я служитиму!
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова
Креативный супервайзер Дмитрий Восколович