Musíš mi přísahat.
První kousky nové rudy.
Elrond byl přesvědčivý ve svých ujištěních,
že ho sem Gil-Galad neposlal se špatným úmyslem.
Že v tom je něco víc.
Jeď do Lindonu.
Zjisti, o co jde.
U stráže jste skončili! Všichni tři!
Dost!
Zničil jsem život svých přátel, pošpinil naše jméno.
Běž za lidmi, co našli útočiště ve staré strážní věži.
Doručíš jim vzkaz.
Nechá tvůj lid žít, když se vzdáte nároku na tuto půdu...
a odpřisáhnete mu věrnost.
Jednou se vrátí náš pravý král.
Věřím, že muž, kterého držíš v žaláři,
je ztracený dědic trůnu Jižních krajů v exilu.
Vyzývám tě, abys bojovala se mnou...
-Budu sloužit. -Budu sloužit.
...než si Sauron zabere jejich půdu pro sebe.
Lhala jsi,
přivedla mezi nás nebezpečného cizince.
Zůstaneme pozadu.
Takhle udržíme krok s ostatními.
On pomůže nám a my jemu.
PÁN PRSTENŮ: PRSTENY MOCI
Migráce. Mi... Migráce.
Ne, Mi... Migrace.
Mi-gra-ce.
Jako přesun. To děláme my Chluponozi.
Na zimu jsme ve Starém lese
a na léto jdeme na šneky do Norfieldské rokle.
-„Šneky?“ -Jo, šneky.
A když začne zlátnout listí, vydáme se do Háje.
Celý sad
plný jablek, švestek, meruněk a mrkve. To se ti bude líbit.
Problém je, že předtím nás čeká sto nástrah.
„Nástrah?“
Jako nebezpečí.
Jako velcí lidé, vlci, mlha, déšť,
obři z kopců a jeskyní, všechno tě může zabít.
„Zabít?“
Jako že umřeš.
Já jsem nebezpečí.
Kdepak. Ty ne.
-Spíš... -Ne. Světlušky.
To byla jen nehoda.
Nejsi nebezpečí.
Jsi hodný.
Jsem?
Jsi hodný, protože nám pomáháš.
Nori!
Skvělé. Ostatní by už měli být připraveni.
Tak šup!
Jdeme.
Já... jsem...
Jsem dobrý.
Šťouchni mě ještě tou holí,
a ve spánku ti vytrhám chlupy z nohou.
Tak mi přitom utrhni i uši.
Aspoň nebudu muset poslouchat to chrápání.
Jdi ty. Já nechrápu.
-Ale chrápeš. -Ale chrápeš.
Tak pohyb. Háj za námi nepřijde.
Pomohlo by, kdybys nám do kroku zazpívala máminu písničku.
Ano, Makulko, do toho.
No tak, rozveselí nás to.
Slunce rychle zapadá
za stromy z kamene.
Světlo ve věži,
kde doma už nejsem.
Za očima z bledého ohně
černý písek pro mou postel.
Vyměním všechno, co mám,
za neznámo přede mnou.
Promluvte ke mně, vy vzdálené země.
Rhovanionské vrchy - Weedbrook
Neb musím putovat do konce dne.
Útesy - Šedý močál
Pryč musím bloudit
do konce dne.
Pití mám málo
a jídla ještě méně.
Moje síla říká ne, ale cesta říká ano.
Mám tak krátké nohy a cesta je dlouhá.
Neznám odpočinek ani pohodlí.
Žádné pohodlí, jen píseň.
Promluvte ke mně, vy vzdálené země.
Povstaň a veď mě, dne bloudění.
Prosím, slib mi, že mě najdeš
v tomto dni putování.
Konečně přichází jejich odpověď.
Přes chlad a mráz.
Že ne všichni, co bloudí, jsou ztracení.
Bez ohledu na smutek,
bez ohledu na cenu,
že ne všichni, co bloudí, jsou ztracení.
Tunel je hotový, můj pane.
Tvoje ruka. Ukaž mi ji.
Jaký je to pocit?
Jako oheň, pane-otče.
Kéž bys to cítil jako já.
Brzy to zmizí.
A s tím část mě, která také znala jeho teplo.
Bude mi chybět.
Svolej legie. Je čas.
Náš nepřítel slibuje útok.
Výměnou za milosrdenství
jsme dostali rozkaz opustit tuto věž
a přísahat věrnost jejich veliteli.
Vím, že nejsem král, kterého jste čekali.
Ale pokud se rozhodnete stát při mně a bojovat,
tato věž už nebude připomínkou naší slabosti,
ale symbolem naší síly.
Kdo je se mnou?
Kdo z vás bude bojovat?
-Ano. Udělejme to. -Ano.
Postavit se mu a bojovat?
Všichni umřete.
Podle mě budeme mít lepší šanci,
když poklekneme před údajným nepřítelem.
Pohlédl jsem tomu nepříteli do očí.
Není vaše spása.
A ty snad jsi?
Elf?
Našim předkům se jedno musí nechat.
Přežili!
Společně to můžeme přežít.
Následujte mě, a společně to dokážeme!
No tak. Následujte mě.
No tak!
Následujte mě!
Theo!
Je to naše šance. Je to náš čas. No tak.
Se mnou. No tak, chlapče. Následuj mě.
Pomoz mi.
Výš...
To by stačilo, hoši.
Odvez to.
-Otče. -Isildure.
Můžeme si promluvit?
Proč jsem nebyl vybrán na tu výpravu?
-Myslel jsem, že jedeš na západ. -Už ne.
Ne dokud neudělám něco hodného Númenoru.
A co to je? Podle tebe.
Neumím to popsat.
Proto se to tak urputně snažím najít.
Proto tě žádám o pomoc.
Kéž bych ji mohl poskytnout.
Ale máme víc dobrovolníků, než můžeme pobrat.
Na těch lodích chce místo půlka města.
Protlač mě na začátek řady.
Jakou máš kvalifikaci?
-„Kvalifikaci?“ -Jsi v Námořní stráži?
-Víš, že jsem lepší námoř... -Patříš tam?
Ke královnině stráži? Kupeckému cechu?
-Jde o uniformu. -Jezdeckému cechu?
Chováš se absurdně.
Zatímco jsi předstíral věrnost tradicím tohoto ostrova,
tihle muži jimi žili.
Hledali způsob, jak přispět. Sloužit.
Na tom tobě očividně nezáleží.
Záleží. Jsem připraven sloužit.
Nic by mě neudělalo pyšnějším.
Ale svou šanci jsi měl.
Rozhodl ses sám.
Riskovat životy Númenorejců
pro špinavého Jižana a válkou posedlou elfku?
Konzule Pharazône! Proč posíláte naše rodiny na smrt?
Pharazône!
-Pharazône! -Pojď se mnou.
Promiň, že jsem neposlal zprávu. Byl to náročný týden.
Proč to nezastavil?
-Je k ní loajální. V dobrém nebo... -Špatném.
Mnozí to cítí jako ty. Málo na to, aby ho přesvědčili, ale...
Pak to musíš udělat ty. Tebe poslechne.
Když mluvím, neposlouchá.
Tak mluv hlasitěji.
Jižane.
Máš tu návštěvu.
A kam mířil nepřítel pak?
Dál na jih, myslím. Směrem ke strážní věži Ostirith.
Řeknu to Námořní stráži.
Děkuji, lorde Halbrande.
Tvoje společnost bude jistě neocenitelná, jakmile se dostaneme na pevninu.
Na pevninu?
Galadriel nás informovala o tvém přání sjednotit tvůj lid.
Vážně?
Snad se neunáhlila?
Vlastně jsem chtěl...
Můj společník jen cítí tíhu svého úkolu.
Nepochybuji, že až přijde čas, splní svou úlohu.
To doufám, když jsem se za vás zaručila.
Královno regentko, váš otec vás chce vidět ve věži.
„Galadriel nás informovala.“
Říkala jsem si, jak královna věděla, že půjdu za jejím otcem.
Nenapadlo mě, že mě zaprodáš za cechovní odznak.
Využila jsi mě. I když jsem tě prosil, ať mě necháš být.
Právě jsem přesvědčila Númenor, aby poslali pět lodí
a 500 mužů na pomoc tvému lidu
a k získání tvé koruny.
Mnozí by řekli, žes využil ty mě.
Korunu dej někomu jinému.
Nelíbí se mi to tady.
To nic, Dil. Jsou to jen stromy.
Jaké šílenství je donutilo jít tudy?
Kamenitý průsmyk musí být zablokovaný.
Ve tmě to nebude snazší. Běžte dál.
„Snazší ve tmě.“
Vlci.
Proč mi neřekneš, co se děje doopravdy?
Tyto lesy nikdy nebyly v tomto ročním období tak holé.
Je to jasné.
Může za to on. Ten velký.
Co čekáš, že s tím udělám?
Co jsi měl udělat v táboře.
Vzít jim kola a nechat je tam!
Co se musí stát?
Až z někoho bude vdova?
Nebo sirotek?
Lidi mají hlad.
Zůstaňte pohromadě.
To je velmi zvláštní...
Podivné...
-Málem se mi rozskočilo srdce! -Ibiško.
-Viděly jsme stopy. -V bahně.
Jedna po druhé, prosím!
Utíkejte!
No tak, utečte!
Nori!
Nori, běž odtamtud!
Nori!
Ne! Dostane tě!
Drž pozici, Ontamo.
Ať je tvůj otec pyšný.
Mají ránu jako kamenní obři ze Severních blat.
A přesto?
S tímto nepřítelem nemají zkušenosti.
Třeba bys jim mohla pomoci.
Existuje mnoho způsobů, jak zabít skřeta.
Ale pro vás to řeknu jednoduše.
Bodnout, otočit, vykuchat.
Na mě.
Uvidíme, kdo dokáže prolít mou krev.
Komu se to podaří, bude povýšen...
Na poručíka.
V šermířství jde spíš o rovnováhu než o sílu.
Bojujte nohama. Ne pažemi.
Elfka bojuje s vojákem na náměstí.
Nestůj tam tak.
Hýbej se.
Hrubou silou skřeta nikdy neporazíš.
Často je nejjednodušší je přelstít.
Výborně, poručíku.
Neznám kovářského pomocníka, co by tohle dokázal.
Není pozdě to zastavit.
Tvoje sestřenice má žezlo, ale lidé následují tebe.
-S jejich pomocí bys mohl... -Co?
Uplatnit svůj vliv.
Starci se někdy chce nad pošetilostí mládí plakat.
Je pošetilost pokusit se zastavit válku?
Pošetilost je plavat proti proudu.
Může nastat příliv a člověka utopit,
nebo odliv, který ho odnese do moře.
Trik je vědět, kdy se proud obrátí.
Našemu poslednímu králi jsi zabránil
zavléct nás zpátky do starých kolejí.
Neříkej mi, že jsi nemohl přesvědčit Míriel.
Proč myslíš, že nejsme s Míriel zajedno?
Protože můj otec by radši zemřel, než poslouchal rozkazy od elfa.
„Rozkazy od elfa?“
Až tohle skončí, elfové budou poslouchat naše rozkazy.
Moje sestřenka může jít do války za Galadriel, když chce.
Já jdu do války za Númenor.
Jak to může být za Númenor?
Copak ses nic nenaučil?
Brzy zachráníme ty plebejce ze Středozemě,
pozvedneme je a dáme jim krále, na kterého dlouho čekali.
Krále, který nám bude zavázaný.
Teď uvažuj, jak by nám to mohlo prospět.
Ruda, lesy, obchod, daně...
To bych se neodvážil zastavit. Ani za všechnu sůl v moři.
A ty bys taky neměl.
Království!
-Království je v nebezpečí. Musím... -Nebezpečí pominulo, otče.
Děláme, co jsi vždycky chtěl.
Obnovujeme naše vztahy s elfy.
Jedu do Středozemě.
Míriel?
Ano, otče.
Jsem to já.
Nejezdi do Středozemě.
Čeká tě tam jen...
Co, otče? Co mě tam čeká?
Temnota.
Věřil bys tomu?
Všichni mluví o tom, co jsi udělal.
Z cizince jsem je ještě takhle nadšené neviděla.
Přinesla jsem ti včelí vosk.
Dej si ho na ruku. Pomůže to od bolesti.
Hej.
Přestaň. Prosím.
Na trvalé spojenectví našich dvou velkých národů,
Khazad a Noldor.
-Na spojenectví. -Na spojenectví.
Než nás omámí víno,
pane Durine, chtěl bych ti složit poklonu.
Khazad-dûm bylo nejtišší z království trpaslíků,
ale v posledních měsících se říká, že vaše pece hoří jasně
jako oči samotného Aulëho.
Vaše doly se noří stále hlouběji.
Čemu přičítáš tento nový rozvoj?
Na totéž se můžu ptát ohledně Lindonu.
Rozváží své bojovníky, rozšiřuje města.
Na elfy trochu náhlé, ne?
Obvykle vám trvá týdny, než se rozhodnete vysr...
Jestli mohu...
Čas našemu druhu plyne pomalu.
Léta úsilí nám často přijdou jako chvíle.
Nechtěl bych tím urazit našeho hosta.
Myslel bych, že náš přítel trpaslík je srdnatější,
než aby ho urazila čestná otázka.
Taky jednu mám.
Odkud máte tenhle stůl?
Proč se ptáš?
Tento kámen roste pouze v určitých hloubkách.
Takže ho naši rezonátoři najdou jen zřídka.
Každý považujeme za vzácný dar.
Jeho použití si vyhrazujeme pro nejposvátnější účely.
Na památníky nebo hrobky
k uctění svých mrtvých.
Prosím, odpusť naše rouhačství.
Pošleme ho s tebou zpátky, aby se mu dostalo zaslouženého respektu.
Je dobré vědět, že mezi elfy je ještě nějaká čest.
Vaše Výsosti.
Na spojenectví našich národů.
Na spojenectví.
Tvá loajalita k tomu trpaslíkovi je obdivuhodná.
Loajalita k příteli by měla být samozřejmá.
Bez ohledu na jeho rasu.
Ospravedlňuje to lhaní tvému králi?
Říkám si, Velekráli, jestli jsi to nebyl ty, kdo lhal.
Do Khazad-dûm jsem šel s nabídkou přátelství, ale ve skutečnosti
jsi chtěl něco mnohem hmatatelnějšího, že?
Jsi obeznámen s Písní o kořenech Hithaeglir?
Připomeň mi ji, prosím.
Obskurní legenda považovaná za apokryfní.
Řekni, o čem je, Elronde Půlelfe.
Vypráví o bitvě
vysoko mezi vrcholky Mlžných hor.
Ne kvůli cti nebo povinnosti. Ale kvůli stromu.
V němž byl podle některých ukryt poslední ze silmarilů.
Na jedné straně bojoval elfský válečník
se srdcem čistým jako Manwë,
který vlil všechno své světlo do stromu, aby ho ochránil.
Na straně druhé Balrog z Morgothu,
který do stromu nasměroval všechnu svou nenávist, aby ho zničil.
Během jejich nekonečného boje udeřil do stromu blesk...
Ukoval z jejich konfliktu sílu...
Sílu čistou a jemnou jako dobro.
A drsnou a urputnou jako zlo.
Prý prosákla do kořenů a hlubin hory,
kde teď čeká už celá staletí.
Durin měl pravdu.
Takže přiznáváš, že to trpaslíci našli.
Rudu obsahující světlo ztraceného silmarilu.
Přiznávám jen tohle.
Slíbil jsem Durinovi, že nikdy nevyzradím tajemství jeho lidu.
A co když dodržení slibu jeho lidu
znamená zánik toho tvého?
Všimli jsme si toho před Galadrieliným příjezdem.
Doufali jsme, že když ji pošleme domů
a ukončíme poslední zbytky války,
zastavíme tu hnilobu.
Ale navzdory našemu úsilí
se úpadek ještě zrychlil.
Hniloba na tomto stromě je jen vnější projev
vnitřní reality.
Že světlo Eldar,
naše světlo, pohasíná.
Kdo o tom ví?
Jen pár zasvěcených.
Ptám se znovu a naposledy,
našli trpaslíci tu rudu, nebo ne?
Durinovi jsem přísahal.
Pro některé to nic neznamená.
Ale podle mě
jsou tím naše duše svázány.
Nemám v úmyslu nechat tu svou vyvléct se kvůli mrzké naději.
Naděje není nikdy mrzká, Elronde,
i když je skromná.
Když ostatní smysly spí,
oko naděje se probudí jako první a zavře jako poslední.
Pokud teď elfové opustí Středozem,
budou po povrchu země pochodovat armády temnoty.
Bude to konec
nejen našeho lidu, ale všeho lidu.
Pokud ti to nestačí jako důvod,
abys svou přísahu zvážil,
najdi si jiný.
Jaká byla země nesmrtelných rukou?
Povstala z Dělícího moře?
Země daru, země hvězdy,
aby svítila věčně?
Byl to Númenor, krásný Númenor.
Zářivý ostrov plný milosti...
Říkal jsem, že to nebude nebezpečné.
Myslím, že bude po všem, než vystoupím z lodi.
Jen to neříkej mému otci.
Všem vykládá, že jeho budoucí zeť je válečný hrdina.
Zpívej! No tak, zpívej.
Pamatuješ si slova, ne?
Slyšel jsem tě zpívat celou noc, takže je nemůžu zapomenout.
Isildur bude třeba zpívat s tebou.
To bude zajímavé.
Nechť naše zem povstane, meče a smrt přemůže.
-Odpověď zní ne. -Ještě jsem nic neřekl.
Znám tě 15 let.
Myslíš, že nevím, co chceš?
-Vlastně 16, ale... -Ontamo.
Jasně. Co jsem přišel říct?
Poměrně přehnanou omluvu, kterou Ontamo samozřejmě
okamžitě přijme, ale já ne.
A víš proč?
Omlouváš se jen proto, že když mě teď povýšili, myslíš si,
že tě dostanu na výpravu.
-Můžeš? -Jasně.
Jen chci říct, že bych to hned nepřijal.
-Jsem rád, že ses omluvil. -Neomluvil.
Omluvil!
Ale rád to udělám znovu. Omlouvám se, že jsem to začal.
Tak mě prosím vezmi s sebou.
Ne.
Jak to můžu napravit?
Fajn, máš jednu ránu.
Do čelisti, břicha, jak chceš. Jednu ránu.
Tři.
Dvě.
Vlastně...
Připadalo mi to jako tři.
Takže mě vezmeš na loď?
Isildure, jsi můj nejstarší přítel.
A popravdě pořád nejlepší, ale...
-Cože? -Ontamo, prosím.
S čistým svědomím tě nemůžu doporučit
do služby, kterou nejspíš opustíš.
Tentokrát to bude jiné.
Jednoho dne snad.
Doufám, že jednou najdeš něco,
pro co budeš ochotný všechno obětovat.
O Bereka se ti postarám. Slibuji.
Berek jede také?
Rekrutoval ho mistr podkoní.
Promiň, Isile. Moře má vždy pravdu.
Jsi černý pasažér?
Chceš podpálit loď?
Zmiz odsud, a nikomu neřeknu, že jsem tě viděl.
-Dej mi tu lucernu. -Ne.
Dej mi ji!
Shromážděte lidi. Rychle!
Vytáhněte je. Rychle.
Vytáhněte je! Isildure?
Isildure?
Co se stalo?
Byl na rybářském člunu. Asi vzplál sud.
Sud?
Zachránil mi život.
Mohl mě tam nechat, ale zachránil mi život.
Kapitáne!
Máme důvod podezřívat projíždějícího banditu,
ale ještě jsme ho neidentifikovali.
Máme štěstí, že jsme neztratili i zbytek lodí.
Očividně to byl pokus vyvolat v tobě pochybnosti, královno regentko.
-Nenech se zastrašit. -Jsem nucen s elfkou nesouhlasit.
Možná jsme jednali ve spěchu.
Království by mělo být vedeno. Ne taženo.
Doporučuji odložit plavbu,
dokud pro vaši věc nezískáme víc lidí.
Náš nepřítel sílí každým dnem. Možná každou hodinou, co váháme.
Vzpomeň, proč sis zvolila tuto cestu. Vzpomeň si na svou víru.
Myslíš, že můžu zapomenout?
Pořád máme tři lodě. A požehnání tvého otce.
A co lord Halbrand?
Čeká na náš odjezd.
Tím jsem si jist.
Mám odvolat Námořní stráž?
Tato rada se znovu sejde za svítání a vynese konečné rozhodnutí.
Zařiď, ať se zúčastní i lord Hallbrand.
Co jste byl schopný zjistit?
Elronde, odpusť mi.
Odpustit vám?
Že jsem ti to neřekl dřív.
Věděl jste to.
Prosil jsem ho, ať tě zasvětí už na začátku,
ale Velekrál to zakázal.
A tenhle mitril...
Je to naše jediná spása?
Elronde, podrobil jsem ho každému testu.
Nic jeho světlo neutlumí.
Věříme, že kdybychom ho rychle získali velké množství,
dost na to, aby se každý elf mohl opět nasytit světlem Valar...
Pak ano.
Ano. Je to dost pravděpodobné.
Mrzí mě to.
Že mě Velekrál oklamal?
Nebo že je náš lid zatracen, když neporuším přísahu?
A nezradím přítele?
Když tvůj otec vyplul, byl jsem tam, Elronde.
Smrtelník, který věřil, že dokáže přesvědčit samotné bohy,
aby nám přišli ve válce na pomoc.
Slyšel jsem, jak tvá matka prosila, aby nechodil,
ptala se ho, proč to musí být on.
A víš, co řekl?
Protože byl jediný, kdo to mohl dokázat.
Bylo špatné, že jsem tě využila.
Za to se omlouvám.
Zítra tě královna zavolá na audienci.
Tvůj hlas může rozhodnout, jestli tato mise uspěje.
-Pomoz mi. -Myslím, že jsem ti pomohl dost.
Tak pomoz sobě.
Přestaň bojovat se mnou, a společně můžeme bojovat s nimi.
Není to tak dávno, co muži jako já bojovali po jejich boku.
Muži jako ty. Ne ty.
Mýlíš se.
Nevíš, co jsem udělal, než jsem skončil na tom voru.
Nevíš, jak jsem přežil.
Jak jsme všichni přežili.
A až to tito lidé zjistí, vyženou mě.
A ty s nimi.
Někdy se musíme nejprve dotknout temnoty, abychom našli světlo.
Co ty víš o temnotě?
Čí to byla dýka, Galadriel?
Koho jsi ztratila?
Svého bratra.
Co se mu stalo?
Zabili ho.
Na místě temnoty a zoufalství.
Služebníci Saurona. Stačí ti to?
Takže jde o pomstu?
Žízeň neuhasíš pitím vody z moře.
Tak o co jde? Proč pořád bojuješ?
Žádáš mě, abych šel na místo, kam jsem přísahal, že se nikdy nevrátím.
Aspoň mi řekni proč.
Proč pořád bojuješ?
Protože nemůžu přestat.
Moji vojáci se vzbouřili.
Můj nejlepší přítel se spikl s králem a poslal mě do exilu.
A všichni to dělali...
Protože už mě nedokázali odlišit...
Od zla, se kterým jsem bojovala.
Je mi líto.
Tvého bratra.
Toho všeho.
Mrzí mě to.
Tvá lítost mou bolest nezmírní.
A kladivo a kleště nezmírní tvou.
Tady klid nenajdeš.
A já také ne.
Žádný trvalý klid na žádné cestě,
kromě té, co leží za mořem.
Já bojovala po staletí, abych našla svůj.
Tímto si ho vysloužíš ty.
Dlouho jsem čekal na tento den,
kdy se konečně vrátí tvůj druh,
vyzvedne nás z bahna a špíny
a umožní nám zaujmout právoplatné místo po vašem boku.
Slibuji ti svou nehynoucí věrnost.
Slibuji svou věrnost Sauronovi.
Jsi Sauron, že?
Hej... Počkej...
Tak budu sloužit tobě. Ať jsi kdokoli.
Vázat může jen krev.
Waldregu?
Waldregu...
Waldregu, ne.
Ne...
Ne!
Příště miř výš.
A neboj se té tětivy.
Proč se obtěžuješ mě to učit?
Protože mi trvalo přes 200 let
vypěstovat si statečnost, díky které tu teď stojím.
Tys ji našel jen za 14.
A budeme ji potřebovat.
Celý můj život nás váš druh sledoval.
Počítal každý šepot.
Každý kuchyňský nůž.
Všichni budeme v této věži pohřbení.
Proč tu jsi s námi?
Protože při počítání šepotu a nožů
jsem poznal hlasy a ruce jejich majitelů.
Polovina nás odešla.
Ale polovina zůstala.
Včetně tebe.
Tak miř výš.
Je tu něco, co nevíš.
Už jsem to viděl.
Je to klíč.
Vyrobený díky zapomenutému umění nepřítele k zotročení tvých předků.
Klíč k čemu?
Nevím.
Velitel nepřátel mluvil o tom, stát se bohem.
Dát skřetům domov v této zemi.
Ale ať už chystá cokoli, jedno je jisté.
Náš nepřítel ví, že tvůj syn má to, co k tomu potřebuje.
Jak dlouho?
Dny.
Možná hodiny.
Můžeme to přežít, Bronwyn.
Existuje způsob.
Musí.
Existuje.
Ne! Pokloň se nepříteli, a všechno sebereš.
Svému synovi a jeho synům po něm.
Vaši lidé pracovali celý věk, aby získali zpět svou čest.
Chceš to všechno zahodit v okamžiku zoufalství?
Musí existovat jiný způsob.
Tak mi ho řekni. Prosím.
Vidíš?
Bylo dobře, že jste nás sledovali.
Protože jsme předurčeni pro temnotu.
Tak přežijeme.
Možná takoví jsme.
Vždycky budeme.
V sázce je mnohem víc než jen naše životy.
Když válčil Morgoth, potopily se celé kontinenty.
Kdo ví, jaké hrůzy může tohle rozpoutat,
když to získá nepřítel.
Jak bychom ho mohli zastavit?
Rozhlédni se. Je konec.
-Ještě ne. -Ale brzy.
Až začnou pochodovat, věž padne.
Nampat!
Vymyslel sis to, viď?
Disa chce už roky nový stůl, tak...
No tak, není tak těžký.
Tíha toho stolu mi starosti nedělá.
Proč se nesvěříš?
Protože sdílené břímě lze rozpůlit nebo zdvojnásobit.
Podle srdce, které jej přijme.
U Aulëových vousů! Přestaň chodit kolem horké kaše.
Vyklop to.
Neřekl jsem ti pravdu, Durine.
Nepřišel jsem do Khazad-dûm kvůli přátelství, ale ambici.
Nevěděl jsem to.
Ale přišel jsem pro mitril.
Proč?
Bez něho
musí můj druh do jara opustit tyto břehy, nebo zmizet.
Zmizet?
Jak?
Naše nesmrtelné duše se zmenší,
pomalu se vytratí,
až z nás bude jen stín
smetený přílivem času.
Navždy.
Takže osud celé elfské rasy je v mých rukou?
Vypadá to tak.
Řekni to znovu.
Osud celé elfské rasy je ve tvých rukou.
V čích rukou?
Tvých.
Zavolej ty elfský třasořitky. Dáme se na pochod.
-Durine... -Ještě mi neděkuj.
Poděkuj mi, až najdeme způsob, jak přesvědčit mého otce.
Můžeme sebou hodit?
Čeká nás dlouhá cesta.
A z toho slunce je mi nanic.
Pod jednou podmínkou. Řekneš Dise, že ten stůl je ode mě.
Nepokoušej své štěstí, elfe.
Lorde Halbrande, volá tě královna.
Podívej, komu otec sehnal místo. Zase.
Vysloužil jsem si ho. Stejně jako ty.
Vojáku.
Hlas se podkonímu.
Já myslel, že jsem u kavalerie.
Taky jsi.
Vyklízíš stáje.
Vojáci!
Odvažte lana!
Roztáhněte plachtu!
Směr severovýchod.
Do Středozemě.
Ano!
Slunce rychle zapadá
za stromy z kamene.
Světlo ve věži,
kde doma už nejsem.
Za očima z bledého ohně
černý písek pro mou postel.
Vyměním všechno, co mám,
za neznámo přede mnou.
Promluvte ke mně, vy vzdálené země.
Neb musím putovat do konce dne.
Pryč musím bloudit
do konce den.
Pití mám málo
a jídla ještě míň.
Moje síla říká ne, ale cesta říká ano.
Mám tak krátké nohy a cesta je dlouhá.
Neznám odpočinek ani pohodlí.
Žádné pohodlí, jen píseň.
Zpívejte ke mně, vy vzdálené země.
Povstaň a veď mě, dne bloudění.
Prosím, slib mi, že mě najdeš
v tomto dni bloudění.
Konečně přichází jejich odpověď.
Přes chlad a mráz.
Že ne všichni, co bloudí, jsou ztracení.
Bez ohledu na smutek,
bez ohledu na cenu,
že ne všichni, co bloudí, jsou ztracení.
Překlad titulků: Ludmila Vodičková
Kreativní dohled Kateřina Hámová