Du må aflægge en ed.
De første spor af en ny malm.
Elrond har været overbevisende i sine forsikringer om,
at Gil-galad ikke havde onde hensigter, da han sendte ham hertil.
Der er mere i gære.
Tag til Lindon.
Find ud af, hvad.
I er ude af søvagten! Jer alle tre!
Det er nok!
Jeg har ødelagt mine venners liv, vanæret vores familienavn.
Tag til menneskene, der har søgt tilflugt i det gamle vagttårn.
Overbring dem en besked.
At jeres folk må leve, hvis I opgiver alle krav på dette land.
Og sværger ham troskab.
En dag vil vores sande konge vende tilbage.
Manden i dit fangehul
er den forsvundne, landflygtige arving til Sønderlands trone.
Jeg beder dig kæmpe med mig...
-Jeg vil tjene! -Jeg vil tjene!
...før Sauron gør krav på deres land.
Du har løjet,
bragt en farlig fremmed ind i vores kreds.
Vi bliver efterladt.
Sådan kan vi holde trop med de andre.
Han hjælper os, og vi hjælper ham.
RINGENES HERRE: MAGTRINGENE
Vanter... Vanter.
Nej. Vandring.
Vand-ring.
Det betyder at flytte. Det gør vi hårfødder.
Vi overvintrer i Den gamle Skov.
Til midsommer tager vi til Nordmarksdalen for at fange snegle i sæsonen.
-"Snegle"? -Ja, snegle.
Når egens blade rødmer, tager vi mod lunden.
En hel frugthave
fyldt med æbler, blommer, abrikoser og gulerødder. Du vil elske det.
Men der er mange farer mellem her og der.
"Farer"?
Når noget er farligt.
Du ved, store folk, ulve, tåge, regn,
bjergtrolde, huletrolde. Alt, der kan dræbe dig.
"Dræbe"?
At gøre noget dødt.
Jeg er fare.
Nej, det er du ikke.
-Det er mere... -Nej. Ildfluer.
Det var et uheld.
Du udgør ingen fare.
Du er god.
Er jeg god?
Du er god. Du er kommet for at hjælpe.
Nori!
Storartet. De andre er klar nu.
På stikkerne!
Kom så.
Jeg er...
Jeg er god.
Prik med den krykke igen,
og jeg plukker hårene af dine tæer, mens du sover.
Pluk mine ører, mens du er i gang.
Så behøver jeg ikke høre på dig snorke.
Jeg snorker ikke.
-Jo, du gør. -Jo, du gør.
Kom så. Lunden vandrer ikke hen til os.
Måske ville vi gå hurtigere, hvis du sang din mors vandresang.
Ja, Pops, syng os en vise.
Det vil gøre os godt.
Solen daler hastigt
Bag bjergenes kam
Lyset i tårnet
Ej længere mit hjem
Himlens øjne foroven
Sort jord er min seng
Tager alt, hvad jeg ejer
Med til ukendt land
Kald på mig Kald på mig, du fjerne land
For nu må jeg vandre Kun vandre jeg kan
Langt væk må jeg vandre
Kun vandre jeg kan
Af vådt er der lidet
Af tørt ligeså
Min styrke mig svigter Men frem jeg må gå
Mine ben er så korte Og vejen så lang
Ingen hvile, ingen trøst
Min trøst er min sang
Syng for mig Syng for mig, du fjerne land
O, kom og vejled mig Kun vandre jeg kan
Men kom nu og find mig
Kun vandre jeg kan
Omsider kommer svaret
Trods kulde og frost
Vi undres, vi vandrer, vi kender vor post
Vi trodser sorgen
Vi betaler prisen
Vi undres, vi vandrer, vi kender vor post
Tunnelen er færdig, herre.
Din arm. Vis mig den.
Hvordan føles den?
Som ild, herre.
Gid, du kunne mærke den som jeg.
For snart er den væk.
Og med den også den del af mig, der kendte dens varme.
Jeg vil savne den.
Tilkald legionerne. Tiden er inde.
Vores fjende agter at angribe.
Til gengæld for barmhjertighed
er vi blevet beordret at forlade dette tårn
og sværge deres leder troskab.
Jeg ved, jeg ikke er den konge, I har ventet.
Men vælger I at blive hos mig og kæmpe,
vil tårnet ikke længere være en påmindelse om vores skrøbelighed,
men et symbol på vores styrke.
Hvem vil stå ved min side?
Hvem af jer bliver og kæmper?
-Lad os gøre det. -Ja.
Blive og kæmpe?
I dør.
Jeg synes hellere, vi skal
bøje os for den formodede fjende.
Jeg har set fjenden i øjnene.
Han er ikke jeres befrielse.
Er du det?
Elver?
Jeg siger det for vores forfædre.
De overlevede!
Sammen kan vi overleve det.
Følg mig, og sammen gør vi!
Følg mig!
Kom så!
Følg mig!
Theo!
Det er vores chance. Tiden er inde.
Kom med mig, knægt.
Vil du give mig en hånd?
Højere...
Det er nok for nu.
Træk den ud nu.
-Far. -Isildur.
Kan vi tale sammen?
Hvorfor blev jeg ikke udvalgt?
-Jeg troede, du drog vestpå. -Ikke længere.
Ikke, før jeg har gjort noget, der er Númenor værdigt.
Og hvad er så det? Med dine ord.
Jeg har ikke ord for det.
Derfor forsøger jeg at finde ud af det.
Derfor beder jeg dig om hjælp.
Gid, jeg kunne give dig den.
Men vi har langt flere frivillige, end vi kan imødekomme.
Halvdelen af byen vil have en plads.
Få mig forrest i køen.
Hvad er dine kvalifikationer?
-Kvalifikationer? -Hører du til søvagten?
-Du ved, jeg er mere sømand... -Hører du til søvagten?
Dronningens garde? Handelslavet?
-Handler det om uniformer? -Rytterlavet?
Du er for meget.
Mens du foregav troskab overfor vores traditioner,
udlevede disse mænd den.
De fandt måder at bidrage på. At tjene på.
Noget, du tydeligvis ikke bekymrer dig om.
Det gør jeg. Jeg er klar til at tjene.
Intet ville gøre mig mere stolt.
Men du fik muligheden.
Og du traf dit valg.
At risikere númenoreanske liv
for en snavset sønderlænding og en krigslysten elver?
Konsul Pharazôn! Hvorfor sender I vores slægtninge i døden?
Pharazôn!
-Pharazôn! -Kom med mig.
Undskyld, jeg ikke gav besked. Det var en hård uge.
Hvorfor stoppede han det ikke?
-Han er hende tro. Med rette eller... -Nej.
Mange føler som dig. Ikke nok til at overtale ham endnu...
Så skal det være dig. Han lytter til dig.
Når jeg taler, lukker hans ører.
Så tal højere.
Sønderlænding.
Du har gæster.
Hvor tog fjenden så hen?
Længere sydpå. I retning mod Ostiriths vagttårn.
Jeg informerer søvagten.
Tak, fyrst Halbrand.
Dit følgeskab bliver uvurderligt, når vi først kommer i land.
Kommer i land?
Galadriel informerede os om dit ønske om at forene dit folk.
Gjorde hun?
Hun talte vel ikke forhastet?
Det var faktisk min hensigt...
Min ledsager mærker blot sin opgave tynge.
Med tiden vil han uden tvivl gøre sin del.
Jeg har sat mit navn på spil, så det håber jeg.
Deres far har anmodet om Deres tilstedeværelse i tårnet.
"Galadriel informerede os."
Hvordan kunne dronningen mon fange mig ved sin fars sengeleje?
Du udleverede mig for et lavsmærke.
Du udnyttede mig. Efter jeg havde bedt dig lade mig være.
Jeg har lige overtalt Númenor til at sende fem skibe
og 500 mænd for at hjælpe dit folk
og sætte en krone på dit hoved.
Mange vil nok antage, at du udnyttede mig.
Find et andet hoved at krone.
Jeg kan ikke lide det her.
Det er okay, Dil. Det er bare træer.
Hvilken galskab fik dem til at gå denne vej?
Stenpasset må være spærret.
Det bliver ikke lettere i mørket. Gå videre.
"Lettere i mørket."
Ulve.
Hvorfor fortæller I mig ikke, hvad der virkelig sker?
Skoven har aldrig været så bar på denne årstid.
Det er soleklart.
Han er ansvarlig, ikke? Den store gut.
Hvad skal jeg gøre ved det?
Det, du skulle have gjort i lejren.
Tag deres hjul, og efterlad dem!
Hvad skal der til?
Skal han gøre nogen til enke?
Eller forældreløs?
Folk er sultne.
Bliv i nærheden.
Det er mærkeligt...
Højst mærkværdigt...
-I forskrækkede mig. -Malva.
-Vi så fodspor. -I mudderet.
Én ad gangen!
Løb!
Kom nu, løb!
Nori!
Kom væk derfra!
Nori!
Nej! Den tager dig!
Stå fast, Ontamo.
Gør din far stolt.
Deres slag falder som stenkæmpers fra Nordheden.
Og dog?
De er uprøvede mod denne fjende.
Måske vil elveren tilbyde vejledning?
Man kan dræbe en ork på mange måder.
Jeg vil anbefale jer at holde det enkelt.
Stik, drej, flå.
Kom imod mig.
Vi får se, hvem der kan skære i kød.
Alle der kan, forfremmer jeg...
Til løjtnant.
Sværdkamp handler om balance fremfor styrke.
Kæmp med fødderne. Ikke armene.
Elveren kæmper mod en soldat på pladsen.
Slå ikke rødder.
Bevæg jer.
Forlad jer ikke på råstyrke imod en ork.
Det er ofte lettere at udmanøvrere dem.
Godt klaret, løjtnant.
Det vidste jeg ikke, en smed kunne.
Det er ikke for sent at stoppe.
Nok holder din kusine sceptret, men folket følger dig.
-Med deres hjælp kunne du... -Kunne hvad?
Bruge din indflydelse.
Ungdommens dumhed er nok til at få en gammel mand til at græde.
Er det dumt at prøve at stoppe en krig?
Det er dumt at svømme mod strømmen.
Tidevandet kan stige og drukne en mand,
eller ebben kan trække ham til søs.
For at overvinde strømmen skal man vide, hvilken vej den drejer.
Du forhindrede på egen hånd vores sidste konge
i at trække os ned.
Sig ikke, du ikke kan overtale Míriel nu.
Hvorfor tror du, at Míriel og jeg ikke er enige?
Fordi min far hellere ville dø end at tage imod ordrer fra en elver.
"Ordrer fra en elver"?
Når alt det her er forbi, tager elverne imod ordrer fra os.
Min kusine kan drage i krig for Galadriel, hvis hun ønsker.
Jeg drager i krig for Númenor.
Hvordan kan det være for Númenor?
Har du intet lært?
Snart redder vi Midgårds laverestående folk,
løfter dem op og giver dem den konge, de længe har ventet på.
En konge, der altid vil stå i gæld til os.
Overvej nu, hvordan det kan gavne os.
Malm, skove, handel, afgifter...
Det ville jeg ikke turde stoppe. Ikke for alt salt i havet.
Det bør du heller ikke.
Kongeriget!
-Kongeriget er i fare. Jeg må... -Faren er drevet over, far.
Vi gør nu, hvad du altid har ment, vi skulle.
Vi genopretter vores forbindelse til elverne.
Jeg tager til Midgård.
Míriel?
Ja, far.
Det er mig.
Tag ikke til Midgård.
Det eneste, der venter dig...
Hvad venter der mig?
Mørke.
Kan du tro det?
Alle taler om, hvad du gjorde.
Sådan har de aldrig påskønnet en fremmed før.
Jeg har noget bivoks med.
Smør det på poten, det hjælper på ømheden.
Hej.
Stop.
For en vedvarende forening mellem vores to storslåede folk,
Khazâd og Noldor.
-For foreningen. -For foreningen.
Før vinen stiger os til hovedet,
vil jeg gerne rose dig, fyrst Durin.
Khazad-dûm er blevet kaldt det mest tyste dværgrige,
men det siges, at jeres ovne brænder
så klart som Aulës øjne.
Jeres miner bliver stadigt dybere.
Hvad skyldes denne fornyelse?
Jeg spørger Lindon om det samme.
Sejler krigere afsted, udvider sine byer...
Lidt pludseligt for elvere, ikke?
Som regel tager det jer ugevis at lægge en...
Hvis jeg må...
Tiden går langsomt for vort folk.
Vi overser ofte de mange års indsats, vi blot opfatter som et øjeblik.
Med det ønsker jeg ikke at fornærme vores gæst.
Jeg ville mene, vores dværgeven var for stolt
til at blive fornærmet over en ærlig forespørgsel.
Jeg har en ærlig forespørgsel til dig.
Hvor har du anskaffet dig dette bord?
Hvorfor spørger du?
Denne sten vokser kun i visse dybder.
Vores resonatorer finder dem kun sjældent.
Vi anser hver sten som en kostbar gave.
Dens brug forbeholdes de mest hellige formål.
Monumenter eller grave
til vores ærede døde.
Tilgiv vores helligbrøde, fyrst Durin.
Vi sender det med dig hjem, så det kan blive behandlet med respekt.
Det er godt at vide, der stadig er ære tilbage blandt elvere.
Deres Nåde.
For foreningen af vores to folk.
For foreningen.
Din loyalitet over for dværgen er beundringsværdig.
Loyalitet over for en ven bør forventes.
Uanset hans race.
Retfærdiggør det at lyve for din konge?
Gad vide, storkonge, om det ikke er dig, der har løjet for mig.
Jeg tog til Khazad-dûm med et tilbud om venskab, men i virkeligheden
søgte du noget mere håndgribeligt, ikke sandt?
Er du bekendt med Sangen om Hithaeglirs rødder?
Genfortæl den for mig.
En obskur legende, de fleste anser som apokryfisk.
Genfortæl den, Elrond Peredhel.
Den nævner et slag
højt oppe i Tågebjergene.
Ikke om hæder eller pligt. Men om et træ.
I hvilket nogen påstår, den sidste Silmaril var gemt.
På den ene side kæmpede en elverkriger
med et hjerte så rent som Manwë,
der gav træet alt sit lys for at beskytte det.
På den anden side Morgoths balrog,
der sendte alt sit had mod træet for at tilintetgøre det.
Midt i deres uendelige duel fangede lynet træet...
Fra deres strid opstod en kraft...
En kraft så ren og lys som godhed.
Så stærk og ubøjelig som ondskab.
Det siges, den sivede ind i bjerget gennem rødderne,
hvor den har ventet i århundreder.
Durin havde ret.
Du indrømmer, at dværgene fandt den.
Malmen, der indeholder lyset fra den fortabte Silmaril.
Jeg indrømmer kun dette.
Jeg lovede Durin aldrig at røbe hans folks hemmeligheder.
Og hvad, hvis dit løfte til hans folk
betød dit eget folks undergang?
Vi bemærkede det først lige før Galadriels genkomst.
Vi håbede, at ved at sende hende væk
og dermed gøre en ende på krigens sidste levn
kunne vi stoppe forfaldet.
Men på trods af vores anstrengelser
er vores tilbagegang kun gået hurtigere.
Skimlen på ydersiden af træet er blot et ydre symptom
på en indre virkelighed.
At eldarnes lys,
vores lys, svinder.
Hvem kender ellers til det?
Ganske få.
Jeg spørger for sidste gang.
Fandt dværgene malmen eller ej?
Jeg aflagde Durin en ed.
For nogen vejer det ikke tungt.
Men i min agtelse
er det med sådanne ting, vores sjæle bindes sammen.
Jeg agter ikke at miste min baseret på simpelt håb.
Håb er aldrig simpelt, Elrond...
...selv når det er svagt.
Når alle andre sanser sover,
er håbets øje det første, der vækkes, og det sidste, der lukkes.
Hvis elverne forlader Midgård nu,
vil mørkets hære marchere hen over Jorden.
Det vil blive enden,
ikke kun på vores folk, men på alle folkeslag.
Hvis håbet om at forhindre det ikke er grund nok
til at få dig til at genoverveje din ed,
bør du finde en anden.
Hvad var det land Udødelige hænder
Trak op af Det store Hav?
Gavens land, stjernens land
Der skinner til evig tid?
Det var Númenor Skønne Númenor
En ø så yndig og lys
Det bliver ikke farligt.
Det er forbi, når jeg står af båden.
Sig ikke det til min far.
Han fortæller vidt og bredt, hans kommende svigersøn er en krigshelt.
Syng. Kom nu, syng.
I husker ordene, ikke?
Du har skrålet den hele aftenen, så jeg glemmer den nok aldrig.
Måske vil Isildur synge med dig.
Det bliver interessant.
Vores store land består Vores sværd besejrer døden
-Svaret er nej. -Jeg har ikke sagt noget endnu.
Jeg har kendt dig i 15 år.
Tror du ikke, jeg ved, hvad du vil sige?
-Det er faktisk 16, men... -Ontamo.
Hvad vil jeg sige?
En ret overdådig undskyldning, som Ontamo
ville godtage øjeblikkeligt, men jeg ikke ville.
Ved du hvorfor?
Du undskylder kun, fordi du tror, at nu, hvor jeg er blevet forfremmet,
kan jeg få dig på ekspeditionen.
-Kan du? -Godt...
Jeg havde altså ikke godtaget den øjeblikkeligt.
-Men godt, du undskyldte. -Det gjorde han ikke.
Det gjorde jeg!
Men jeg gør det gerne igen. Undskyld, jeg startede slagsmålet.
Tag mig nu med dig.
Nej.
Hvad skal der til?
Fint, du får et gratis slag.
Kæbe, mave, dit valg. Ét slag.
Tre.
To.
Faktisk...
Det føltes som tre.
Tager du mig så med på skibet?
Du er min ældste ven, Isildur.
Sandheden er, at du nok stadig er min bedste, men...
-Hvad? -Ontamo...
Jeg kan ikke sætte mit navn på spil
ved at anbefale dig til en pligt, som du måske forlader.
Det bliver anderledes denne gang.
Det håber jeg, det bliver.
Jeg håber, du en skønne dag finder noget,
du er villig til at ofre alt for.
Jeg passer på Berek for dig.
Skal Berek afsted?
Staldmesteren rekrutterede ham.
Beklager, Isil. Havet har altid ret.
Tager du med som blind passager?
Vil du brænde båden ned?
Kom væk herfra. Jeg fortæller ingen, at jeg så dig.
-Giv mig lanternen. -Lad være.
Giv mig den!
Saml alle. Skynd jer!
Få dem op. Hurtigt.
Få dem op! Isildur?
Isildur?
Hvad skete der?
Han var i en fiskebåd. En tønde må være sprunget i luften.
En tønde?
Han reddede mit liv.
Han kunne have efterladt mig, men han reddede mig.
Kaptajn!
Vi mistænker en forbipasserende røver,
men vi ved endnu ikke hvem.
Heldigvis mistede vi ikke resten af skibene.
Det var tydeligvis et forsøg på at vække din tvivl.
-Tillad det ikke. -Jeg er uenig med elveren.
Måske agerede vi for hastigt.
Et kongerige skal ledes. Ikke trækkes.
Jeg anbefaler, at vi udsætter rejsen,
indtil vi har overbevist flere om din sag.
Vores fjende bliver stærkere for hver dag. Måske for hver time, vi tøver.
Husk på, hvorfor du valgte denne vej. Husk på din tro.
Tror du, jeg kunne glemme den?
Vi har stadig tre skibe. Og din fars velsignelse.
Hvad med fyrst Halbrand?
Han afventer vores afgang.
Det gør han vel.
Skal jeg bede søvagten træde af?
Rådet mødes igen ved daggry for at tage en endelig beslutning.
Sørg for, at fyrst Halbrand deltager.
Hvad har du fundet ud af?
Tilgiv mig, Elrond.
Tilgiv dig?
At jeg ikke fortalte det tidligere.
Du vidste det.
Jeg bad ham udvise dig tillid fra starten,
men storkongen forbød det.
Og dette mithril...
Er det vores eneste redning?
Jeg har afprøvet det under alle forhold.
Intet formindsker dets lys.
Vi mener, at kan vi sikre store mængder af det hurtigt,
nok til at mætte samtlige elvere i Valarnes lys nok en gang...
Så, ja.
Det kan det sagtens være.
Jeg undskylder.
Fordi storkongen narrede mig?
Eller at vort folk er dødsdømt, medmindre jeg bryder en ed?
Og forråder en ven?
Jeg var der den nat, din far satte sejl.
En dødelig mand, der mente, han kunne overbevise guderne
om at komme os til undsætning.
Jeg hørte din mor trygle ham om ikke at tage afsted.
Hun spurgte, hvorfor det skulle være ham.
Ved du, hvad han sagde?
Fordi han var den eneste, der kunne gøre det.
Det var forkert at udnytte dig.
Undskyld.
I morgen indkalder dronningen dig til en audiens.
Din stemme vil afgøre, om missionen står eller falder.
-Hjælp mig. -Jeg har vist hjulpet dig nok.
Så hjælp dig selv.
Kæmp ikke imod mig, men lad os bekæmpe dem sammen.
For ikke så længe siden kæmpede mennesker som mig sammen med dem.
Mennesker som dig. Ikke dig.
Du tager fejl.
Du ved ikke, hvad jeg har lavet, før jeg endte på den tømmerflåde.
Du ved ikke, hvordan jeg overlevede.
Hvordan vi alle overlevede.
Når de finder ud af det, vil de udstøde mig.
Det vil du også.
For at finde lyset må vi sommetider røre mørket først.
Hvad ved du om mørke?
Hvis daggert var det?
Hvem har du mistet?
Min bror.
Hvad skete der?
Han blev dræbt.
På et sted fyldt med mørke og fortvivlelse.
Af Saurons tjenere. Er det nok for dig?
Handler det om hævn?
Man kan ikke stille sin tørst med havvand.
Hvad er det så? Hvorfor kæmper du videre?
Du beder mig tage til det ene sted, jeg svor aldrig at vende tilbage til.
Du kan i det mindste fortælle mig hvorfor.
Hvorfor kæmper du videre?
Fordi jeg ikke kan stoppe.
Mit kompagni begik mytteri mod mig.
Min næreste ven konspirerede med kongen om at få mig i eksil.
Og de lod, som om de gjorde...
Jeg tror ikke, de kunne adskille mig...
...fra den ondskab, jeg kæmpede imod.
Det gør mig ondt.
Med din bror.
Det hele.
Det gør mig ondt.
Din medfølelse letter ikke min smerte.
Og hammer og tang vil ikke lette din.
Du finder ikke fred her.
Heller ikke jeg.
Ingen vej har varig fred
på nær den, der krydser havet.
Jeg har kæmpet i århundreder for at opnå min.
Sådan opnår du din.
Længe har jeg ventet denne dag.
Den dag, I omsider vender tilbage
og får os væk fra dette møg og snavs,
så vi kan tage plads ved din side.
Jeg lover dig min evige troskab.
Jeg sværger troskab til Sauron.
Er du ikke Sauron?
Vent...
Jeg vil tjene dig. Hvem end du er.
Kun blod binder os sammen.
Waldreg?
Waldreg...
Waldreg, nej...
Nej...
Nej!
Sigt højere næste gang.
Vær ikke så bange for strengen.
Hvorfor vil du lære mig det?
Fordi det tog mig 200 år
at udvikle det mod, der holder mig stående her i aften.
Du fandt det som 14-årig.
Vi får brug for det.
Hele mit liv har din slags overvåget os.
Optalt enhver hvisken.
Hver køkkenkniv, der var for skarp.
Vi bliver begravet i dette tårn.
Hvorfor blive begravet med os?
For mens vi talte hviskene og knivene,
har jeg lært stemmerne og hænderne bag at kende.
Halvdelen af os tog afsted.
Men halvdelen blev.
Heriblandt dig.
Så sigt højere.
Der er noget, du ikke ved.
Jeg har set det før.
Det er en nøgle.
Skabt af fjenden for at gøre dine forfædre til slaver.
En nøgle til hvad?
Det ved jeg ikke.
Fjendens kommandør talte om at blive en gud.
Om at give orkerne et hjem i dette land.
Men uagtet hans plan er én ting sikker.
Vores fjende ved, din søn har, hvad han skal bruge.
Hvor længe?
Dage.
Måske timer.
Vi kan overleve dette, Bronwyn.
Der er en måde.
Det skal der være.
Der er én.
Nej! Bøj dig for fjenden, og alt bliver taget.
Fra din søn og hans sønner efter ham.
Dit folk har arbejdet en hel tidsalder for at genvinde deres dyd.
Vil du omgøre det hele i et enkelt øjebliks fortvivlelse?
Der må være en anden måde.
Nævn den. Jeg trygler dig.
Der ser du.
I gjorde ret i at overvåge os.
For vi er dømt til mørket.
Sådan overlever vi.
Måske er det dem, vi er.
Dem, vi altid vil være.
Der er langt mere på spil end blot vores liv.
Da Morgoth var i krig, sank hele kontinenter.
Hvem kan sige, hvilke rædsler det udløser,
hvis vores fjende får fat i det?
Hvordan kan vi stoppe ham?
Se dig om. Det er forbi.
-Ikke endnu. -Snart.
Og når de marcherer imod os, vil tårnet falde.
Nampat!
Det var noget, du fandt på, ikke?
Disa har ønsket sig et nyt bord i årevis, så...
Så tungt er det heller ikke.
Det er ikke bordets vægt, der tynger mig.
Hvorfor spytter du så ikke ud?
Fordi en byrde, der deles, enten halveres eller fordobles.
Afhængig af hjertet, der tager imod.
Ved Aulës skæg, kom til sagen!
Sig det, som det er.
Jeg har ikke været ærlig, Durin.
Jeg kom ikke til Khazad-dûm for venskab, men ambition.
Jeg anede det ikke.
Men jeg kom efter mithril.
Hvorfor?
Uden det
skal mit folk enten forlade disse kyster til foråret eller dø.
Dø?
Hvordan?
Vores udødelige sjæle vil svinde ind til ingenting.
Aftage langsomt,
indtil vi kun er skygger,
fejet væk af tidens tand.
For evigt.
Ligger hele elverracens skæbne i mine hænder?
Det lader det til.
Sig det igen.
Hele elverracens skæbne ligger i dine hænder.
Hvis hænder?
Dine.
På med fløjlsskjorten. Lad os komme afsted.
-Durin... -Tak mig ikke endnu.
Tak mig, når vi har overtalt min far.
Skal vi så komme afsted?
Det er en lang rejse tilbage.
Og alt dette sollys giver mig sure opstød.
På én betingelse. Sig til Disa, bordet er fra mig.
Nu presser du den...
Fyrst Halbrand, dronningen hidkalder dig.
Se, hvis far skaffede ham en plads. Igen.
Jeg fortjente pladsen. Som dig.
Soldat.
Meld dig hos staldmesteren.
Jeg troede, jeg var i kavaleriet.
Det er du.
Stalden skal fejes.
Soldater!
Klar rebene!
Sæt sejlene!
Kursen er nordøst!
Mod Midgård.
Ja!
Solen daler hastigt
Bag bjergenes kam
Lyset i tårnet
Ej længere mit hjem
Himlens øjne foroven
Sort jord er min seng
Tager alt, hvad jeg ejer
Med til ukendt land
Kald på mig Kald på mig, du fjerne land
For nu må jeg vandre
Langt væk må jeg vandre
Kun vandre jeg kan
Af vådt er der lidet
Af tørt ligeså
Min styrke mig svigter Men frem jeg må gå
Mine ben er så korte Og vejen så lang
Ingen hvile, ingen trøst
Min trøst er min sang
Syng for mig Syng for mig, du fjerne land
O, kom og vejled mig Kun vandre jeg kan
Men kom nu og find mig
Kun vandre jeg kan
Omsider kommer svaret
Trods kulde og frost
Vi undres, vi vandrer, vi kender vor post
Vi trodser sorgen
Vi betaler prisen
Vi undres, vi vandrer, vi kender vor post
Tekster af: Anders Søgaard
Kreativ supervisor Toni Spring