Sinun pitää vannoa vala.
Ensi merkit uudesta malmista.
Elrond on vakuutellut uskottavasti,
ettei Gil-galad lähettänyt häntä pahoissa aikeissa.
Kyse on jostain muustakin.
Mene Lindoniin.
Selvitä mistä.
Teidät on erotettu! Kaikki kolme!
Riittää jo!
Pilasin ystävieni elämän ja häpäisin sukumme nimen.
Mene vartiotornista suojaa hakeneiden ihmisten luo.
Vie heille viesti.
Kansanne saa elää, jos se luopuu näistä maista
ja vannoo uskollisuutta.
Jonain päivänä todellinen kuninkaamme palaa.
Uskoakseni mies vankilassanne
on maanpaossa elävä Etelämaiden kruununperijä.
Pyydän taistelemaan kanssani...
Astun palvelukseen!
...ennen kuin Sauron valloittaa heidän maansa.
Olet valehdellut
ja tuonut vaarallisen ulkopuolisen luoksemme.
Me jäämme jälkeen.
Näin pysymme muiden matkassa.
Hän auttaa meitä ja me häntä.
TARU SORMUSTEN HERRASTA: MAHTISORMUKSET
Vihellys. Vihellys.
Ei, vaan vaellus.
Va-el-lus.
Se tarkoittaa liikkumista. Mitä me karvajalat teemme.
Talvehdimme Vanhassa metsässä
ja keskikesällä pyydystämme etanoita Pohjanpellon notkossa.
-"Etanoita?" -Niin, etanoita.
Ja kun tammenlehvät punertuvat, suuntaamme Lehtoon.
Kokonainen hedelmätarha
täynnä omenoita, luumuja, aprikooseja ja porkkanoita. Pidät siitä.
Valitettavasti matkalla sinne on edessä lukemattomia uhkia.
"Uhkia?"
Vaaroja siis.
Isoa väkeä, susia, sumua, sadetta,
töyrypeikkoja, luolapeikkoja ja muita, jotka voivat tappaa.
"Tappaa?"
Se tarkoittaa jonkin kuolleeksi muuttamista.
Olen uhka.
Ei, etkä ole.
-Ei vaan... -Ei. Tulikärpäset.
Se oli vahinko.
Et sinä ole uhka.
Olet hyvä.
Olen hyvä?
Olet hyvä, koska sinä autat.
Nori!
Mahtavaa. Muut ovat varmaan jo valmiit.
Vauhtia töppösiin!
Tule. Mennään.
Olen...
Olen hyvä.
Tökkää vielä sillä kepillä,
niin nypin karvat varpaistasi nukkuessasi.
Nypi saman tien korvani irti.
Säästyisinpähän kuorsaukseltasi.
En minä kuorsaa.
-Kuorsaatpas. -Kuorsaatpas.
Tulkaahan nyt. Lehto ei vaella meidän luoksemme.
Liikkuisimme ehkä nopeammin, jos laulaisit äitisi kävelylaulua.
Niin, lurautahan meille laulu, Unikko.
Laula nyt. Se auttaa jaksamaan.
Aurinko pian laskee
Se vaipuu vuorten taa
Valosta tornin lähden
Koti taakse jäädä saa
Ohi silmien hohtavien
Mustaa hiekkaa punkkaan saan
Kaiken tuntemani vaihdan
Suureen tuntemattomaan
Kutsu mua Kutsu mua, maa kaukainen
RHOVANIONIN KUKKULAT - HEINÄPURO
Vaeltaa mun täytyy päivänä vaelluksen
ALAJYRKÄNTEET - HARMAAT SUOT
Pois mun täytyy vaeltaa
Päivänä vaelluksen
On juomaa mulla vähän
Ruokaa tuskin ollenkaan
Voimat käskevät lopettaa Mutta tie jatkamaan
TAIMENMUTKA
On jalat mulla lyhyet Ja matka pitkä ain
Ei lepoa tai lohtua
Ei lohtua, laulu vain
KARHIAISLAAKSO - PALMIKKOUOMAT
Laula mulle, laula mulle Maa kaukainen
Nouse ja mua opasta Päivänä vaelluksen
Lupaa että etsit mut
Päivänä vaelluksen
Vihdoin kuuluu vastaus
Läpi kylmyyden ja jään
Ei vaeltaja tai kysyvä Joudu tieltä eksymään
Vaikka surua on paljon
Ja paljon joutuu jättämään
Ei vaeltaja tai kysyvä Joudu tieltä eksymään
Tunneli on valmis, herrani.
Käsivartesi. Näytä.
Miltä tuntuu?
Polttaa, suuri isämme.
Voisitpa tuntea sen kuten minä,
sillä pian se on poissa,
ja sen mukana se osa minusta, joka tunsi sen lämmön.
Sitä tulee ikävä.
Kutsu legioonat. Aika on koittanut.
Vihollisemme aikoo hyökätä.
Vastineeksi armosta
meidän on käsketty hylätä tämä torni
ja alistua heidän komentajalleen.
Tiedän, etten ole odottamanne kuningas,
mutta jos seisotte rinnallani ja taistelette,
tämä torni ei enää muistuta meitä heikkoudestamme
vaan on vahvuutemme symboli.
Kuka seisoo rinnallani?
Ketkä teistä aikovat taistella vastaan?
-Minä. Tehdään se. -Minä.
Taistella vastaan?
Tulette kuolemaan.
Minusta on parempi ottaa riski
ja kumartaa väitettyä vihollista.
Olen katsonut vihollista silmiin.
Hän ei ole pelastuksenne.
Luuletko itse olevasi?
Haltia?
Sanon sinulle tämän esi-isistämme.
He selvisivät hengissä!
Yhdessä selviämme tästä.
Seuratkaa minua, niin onnistumme!
Tulkaa. Seuratkaa minua.
Tulkaa!
Seuratkaa minua!
Theo!
Tämä on tilaisuutemme. Tule, on aika.
Tule kanssani. Seuraa minua.
Auta minua.
Ylemmäs.
Riittää tältä erää.
Viekää ne nyt.
-Isä. -Isildur.
Voimmeko jutella?
Miksei minua valittu retkikuntaan?
-Sinunhan piti mennä länteen. -Muutin mieleni.
Ensin haluan tehdä jotain Númenorin arvoista.
Eli mitä? Kerro omin sanoin.
En osaa pukea sitä sanoiksi.
Siksi yritän niin kovasti löytää sen.
Siksi pyydän apuasi.
Kunpa voisinkin auttaa,
mutta vapaaehtoisia on jo nyt enemmän kuin mukaan mahtuu.
Puoli kaupunkia haluaa mukaan.
Siirrä minut jonon kärkeen.
Mikä on pätevyytesi?
-"Pätevyyteni?" -Kuulutko Merikaartiin?
-Olen merimiehenä taitavampi kuin... -Kuulutko Merikaartiin?
Kuningattaren kaartiin?
-Kyse on univormusta. -Ratsumieskiltaan?
Tuo on järjetöntä.
Kun teeskentelit uskollisuutta saaren perinteille,
nuo miehet elivät niiden mukaan.
He keksivät tapoja osallistua ja palvella.
Sinua se ei tunnu kiinnostavan.
Kiinnostaa kyllä. Olen valmis palvelemaan.
Olisin siitä hyvin ylpeä.
Mutta sait tilaisuutesi
ja teit valintasi.
Vaarannamme númenorilaisten hengen
likaisen etelämaalaisen ja sotaisan haltian takia.
Neuvonantaja Pharazôn! Miksi lähetätte sukulaisemme kuolemaan?
Pharazôn!
-Pharazôn! -Tule mukaani.
Anteeksi, etten lähettänyt viestiä. Raskas viikko.
Miksei hän estänyt tätä?
-Hän on lojaali. Oli se oikein tai... -Väärin.
Moni ajattelee kuten sinä. Liian harva vielä, mutta...
Sitten sinun pitää tehdä se. Sinua hän kuuntelee.
Kun minä puhun, hän sulkee korvansa.
Puhu sitten kovempaa.
Etelämaalainen.
Sinulle on vieraita.
Minne vihollinen sitten meni?
Kauemmas etelään, kaiketi. Kohti Ostirithin vartiotornia.
Ilmoitan Merikaartille.
Kiitos, ruhtinas Halbrand.
Kumppanuutenne on varmasti arvokas myös noustuamme maihin.
Maihin?
Galadriel kertoi meille halustasi yhdistää kansasi.
Vai kertoi?
Toivottavasti hän ei puhunut ennen aikojaan.
Itse asiassa aikomukseni oli...
Kumppanini vain tuntee tehtävänsä taakan.
Olen varma, että kun aika koittaa, hän täyttää tehtävänsä.
Olen pannut maineeni peliin, joten sitä sopii toivoa.
Kuningatar, isänne pyysi teitä tulemaan torniin.
"Galadriel kertoi meille."
Ihmettelinkin, miten kuningatar osasi odottaa minua.
En arvannut sinun vaihtavan minut killan tunnukseen.
Käytit minua hyväksi, vaikka halusin olla rauhassa.
Suostuttelin Númenorin lähettämään viisi laivaa
ja 500 miestä auttamaan kansaasi
ja asettamaan kruunun päähäsi.
Monet voisivat luulla sinun käyttäneen minua hyväksi.
Etsi toinen pää kruunattavaksi.
En pidä tästä paikasta.
Ei hätää, Dil. Puista se vain johtuu.
Mikä hulluus sai heidät menemään tätä kautta?
Kivijuurisola lienee tukossa.
Tämä ei ole helpompaa pimeän tullen. Jatketaan matkaa.
"Helpompaa pimeän tullen."
Susia.
Mikset kerro, mistä oikeasti on kyse?
Metsä ei ole koskaan ollut näin paljas tähän aikaan vuodesta.
Asia on päivänselvä.
Syy on ison kaverin, eikö niin?
Mitä minun pitäisi tehdä?
Se, mikä olisi pitänyt tehdä leirissä.
Ottaa kärryt pois ja jättää heidät!
Mitä pitää tapahtua?
Jonkun jäädä leskeksikö?
Tai orvoksi?
Monilla alkaa olla nälkä.
Pysykää lähellä.
Kyllä on outoa.
Hyvin erikoislaatuista.
-Olin saada sydänkohtauksen. -Malva.
-Näimme jalanjälkiä. -Mudassa.
Yksi kerrallaan!
Juoskaa!
Juoskaa nyt!
Nori!
Tule pois sieltä!
Nori!
Se tappaa sinut!
Pidä pintasi, Ontamo.
Ole kunniaksi isällesi.
Iskut kuin Pohjannummen kivijättiläisillä.
Mutta?
He eivät ole kohdanneet tätä vihollista.
Kenties haltia haluaa tarjota neuvoja?
Örkin voi tappaa monella tavalla.
Teidän kanssanne pitäydyn vahvassa ja helpossa tavassa.
Iske, väännä ja suolista.
Käykää kimppuuni.
Katsotaan, kuka osuu.
Jokainen, joka osuu, ylennetään
luutnantiksi.
Miekkailussa tärkeintä on tasapaino eikä voima.
Taistelkaa jaloilla älkääkä käsillä.
Haltia taistelee aukiolla sotilaan kanssa.
Älkää sammaloituko.
Liikkukaa.
Örkkiä ei lyödä raa'alla voimalla.
Ne voittaa usein helpoimmin oveluudella.
Hyvä suoritus, luutnantti.
En ole ennen nähnyt sepänsällin pystyvän tuohon.
Tämän voi vielä pysäyttää.
Valtikka on serkullasi, mutta kansa seuraa sinua.
-Heidän avullaan voisit... -Voisin mitä?
Käyttää vaikutusvaltaasi.
Toisinaan nuoruuden hulluus saa vanhuksen itkemään.
Onko hulluutta yrittää estää sota?
On hulluutta räpiköidä vastavirtaan.
Vuorovesi voi nousta ja hukuttaa miehen
tai laskea ja pyyhkäistä tämän mereen.
Virtaa voi hallita, kun tietää, minne se seuraavaksi kääntyy.
Estit yksin edellistä kuningastamme
palaamasta vanhoihin tapoihin.
Pystyt kyllä kääntämään Mírielin pään nyt.
Miksi luulet, ettemme ole samoilla linjoilla?
Isäni ennemmin kuolisi kuin ottaisi vastaan käskyjä haltialta.
"Käskyjä haltialta?"
Kun tämä on ohi, haltiat ottavat vastaan käskyjä meiltä.
Serkkuni voi sotia Galadrielin puolesta, jos haluaa.
Minä sodin Númenorin puolesta.
Miten tämä voi olla Númenorin edun mukaista?
Etkö ole oppinut mitään?
Pian pelastamme Keski-Maan vähäiset ihmiset,
ylennämme heidät ja annamme heille kaipaamansa kuninkaan,
joka on meille kiitollisuudenvelassa.
Jos kykenet, mieti, miten se voisi hyödyttää meitä.
Malmia, metsiä, kauppaa, verorahoja...
En rohkenisi pysäyttää sitä meren kaikesta suolastakaan.
Eikä sinunkaan pitäisi.
Valtakunta!
-Valtakunta on vaarassa. -Vaara on ohi, isä.
Teemme nyt sen, minkä uskoit meidän täytyvän tehdä.
Uudistamme yhteytemme haltioihin.
Lähden Keski-Maahan.
Míriel?
Niin, isä.
Minä tässä.
Älä lähde Keski-Maahan.
Siellä sinua odottaa vain...
Mikä? Mikä minua odottaa, isä?
Pimeys.
Voitko kuvitella?
Kaikki puhuvat siitä, mitä teit.
En ole koskaan nähnyt ulkopuolista kehuttavan niin kovasti.
Toin mehiläisvahaa.
Levitä sitä tassuun. Se auttaa aristukseen.
Hei.
Lopeta, ole kiltti.
Juhlistamme pitkää liittoa suurten kansojemme välillä,
khazâdin ja noldorin.
-Liitolle. -Liitolle.
Ennen kuin viini nousee päähämme,
haluan onnitella teitä, ruhtinas Durin.
Khazad-dûmia on sanottu hiljaisimmaksi kääpiöiden valtakunnista,
mutta viime aikoina ahjonne sanotaan palaneen
kirkkaina kuin itsensä Aulën silmät.
Kaivatte yhä vain syvemmältä.
Minkä ansiota tämä tuore vahvistuminen on?
Voisin kysyä samaa Lindonista.
Se lähettää sotilaitaan ja laajentaa kaupunkejaan.
Eikö se ole äkillistä haltioille?
Teiltä kestää yleensä viikko päättää käydä pas...
Jos sallitte,
meidän kansallemme aika matelee hitaasti.
Jätämme usein huomioimatta vuosien työn, joka meistä näyttää hetkeltä.
En haluaisi loukata vierastamme sillä tavoin.
Kääpiöystävämme on niin vahvaluontoinen,
ettei rehellinen kysymys häntä loukkaa.
Minulla on rehellinen kysymys teille.
Mistä hankitte pöydän?
Kuinka niin?
Tällaista kiveä kasvaa vain tietyissä syvyyksissä.
Kaiuttajamme löytävät esiintymiä harvoin.
Pidämme jokaista arvokkaana lahjana.
Varaamme sen käytön vain kaikkein pyhimpiin tarkoituksiin.
Monumentteihin tai hautoihin
kunnioitetuille vainajillemme.
Anteeksi tämä pyhäinhäväistys, ruhtinas Durin.
Lähetämme sen mukananne kotiin, jossa sitä kohdellaan kunnioituksella.
Mukava nähdä, että haltioilla on sentään vielä kunniaa jäljellä.
Teidän armonne.
Kansojemme väliselle liitolle, siis.
Liitolle.
Uskollisuutesi kääpiötä kohtaan on ihailtavaa.
Uskollisuus ystävää kohtaan kuuluu asiaan,
rodusta riippumatta.
Oikeuttaako se valehtelun kuninkaallesi?
Mietin, oletteko te, korkea kuningas, valehdellut minulle.
Menin Khazad-dûmiin ehdottamaan ystävyyttä, mutta tosiasiassa
tavoittelitte jotain kouriintuntuvampaa, eikö totta?
Tunnetko Hithaeglirin juurten laulun?
Kertokaa tarina minulle.
Se on vähän tunnettu, epäuskottavana pidetty legenda.
Kerro se, Elrond Peredhel.
Se kertoo taistelusta
korkealla Sumuvuorten huipuilla.
Sitä ei käyty kunnian tai velvollisuuden, vaan puun takia.
Jotkut väittävät viimeisen kadonneen Silmarilin olleen sen sisällä.
Toisella puolella taisteli haltiasoturi,
jonka sydän oli puhdas kuin Manwë
ja joka vuodatti kaiken valonsa puuhun suojellakseen sitä.
Toisella puolella oli Morgothin balrog,
joka kanavoi puuhun kaiken vihansa tuhotakseen sen.
Kesken loputtoman taistelun salamanisku sulki puun sisäänsä
ja loi heidän yhteenotostaan voiman...
Joka oli puhdas ja valkea kuin hyvyys
ja vahva ja periksiantamaton kuin pahuus.
Sen sanotaan valuneen juuria pitkin vuoren syvyyksiin,
jossa se on odottanut vuosisatojen ajan.
Durin oli oikeassa.
Kääpiöt siis todella löysivät sen.
Malmin, jonka sisällä on kadonneen Silmarilin valo.
Myönnän vain tämän.
Lupasin Durinille olla paljastamatta salaisuuksia.
Entä jos lupauksen pitäminen hänen kansalleen
tarkoittaa omamme tuomitsemista tuhoon?
Huomasimme sen ensi kerran juuri ennen Galadrielin paluuta.
Lähettämällä hänet pois
ja lopettamalla sodan viimeisetkin rippeet toivoimme
pysäyttävämme rappeutumisen,
mutta kaikista yrityksistämme huolimatta
heikkenemisemme on vain nopeutunut.
Puun sairaus on vain ulkoinen ilmentymä
sisäisestä todellisuudesta.
Siitä, että eldarin valo,
meidän valomme, on hiipumassa.
Kuka muu tästä tietää?
Hyvin harva.
Kysyn vielä viimeisen kerran,
löysivätkö kääpiöt malmia vai eivät?
Vannoin valan Durinille.
Joillekin se ei ehkä ole nyt tärkeää.
Mutta minun silmissäni
juuri sellaiset asiat sitovat sielumme yhteen.
En aio päästää omaani irti pelkän toivon perusteella.
Toivo ei koskaan ole vähäpätöistä, Elrond,
vaikka sitä olisi vähän.
Kun kaikki muu nukkuu,
toivon silmä aukenee ensimmäisenä ja sulkeutuu viimeisenä.
Jos haltiat hylkäävät Keski-Maan nyt,
pimeyden armeijat marssivat yli koko maan.
Se tietää loppua
ei vain meidän kansallemme, vaan kaikille kansoille.
Jos toivo sen estämisestä ei ole sinulle riittävä syy
harkita valaasi uudelleen,
kannattaa etsiä toinen syy.
Minkä maan kädet kuolemattomain
Sai Erottavista meristä nousemaan?
Lahjan maan ja tähden maan
Ikuisesti loistamaan?
Se oli Númenor Kaunis Númenor
Saari kirkas ylväyden...
Sanoin, ettei se ole vaarallista.
Kaikki on varmasti jo ohi, kun poistumme laivasta.
Älä kerro isälleni.
Hän toitottaa kaikille tulevan vävynsä olevan sotasankari.
Laulakaa!
Muistatte kai sanat?
Kuultuani sinun hoilottavan niitä koko yön en ikinä unohda niitä.
Kenties Isildur laulaa kanssasi.
Tästä tulee kiintoisaa.
Suuri maamme aina seisköön Miekat kuolemaa uhmatkoot
-Vastaus on ei. -En sanonut vielä mitään.
15 vuoden tuttavuus.
Luuletko etten tiedä, mitä aiot sanoa?
-Kuudentoista, mutta... -Ontamo.
Mitä sitten tulin sanomaan?
Esittämään vuolaan anteeksipyynnön, jonka Ontamo
olisi hyväksynyt heti, mutta minä en.
Tiedätkö miksi?
Pyydät anteeksi vain koska luulet, että saatuani ylennyksen
saan sinut mukaan retkikuntaan.
-Saatko? -Juuri niin.
Haluan sanoa, etten olisi hyväksynyt anteeksipyyntöä heti.
-Hyvä, että pyysit. -Ei hän pyytänyt.
Pyysinpäs!
Mutta voin tehdä sen uudelleen. Anteeksi, että aloin tapella.
Ole kiltti ja ota minut mukaan.
En.
Miten voin korjata tilanteen?
Saat lyödä vapaasti.
Leukaan, vatsaan tai mihin vain. Saat valita.
Kolme.
Kaksi.
Itse asiassa...
Tuo tuntui kolmelta.
Otatko siis minut mukaan laivalle?
Isildur, olet vanhin ystäväni.
Ja totta puhuen luultavasti yhä paras, mutta...
-Mitä? -Ontamo, anna olla.
En voi panna mainettani pantiksi
suosittelemalla sinua tehtävään, jonka saatat hylätä.
Tällä kertaa on toisin.
Toivon, että joskus todella on.
Toivon, että löydät joskus jotain,
jonka puolesta olet valmis uhraamaan kaiken.
Lupaan huolehtia Berekistä puolestasi.
Lähteekö Berek?
Tallimestari värväsi sen.
Valitan, Isil. Meri on aina oikeassa.
Aiotko matkustaa jäniksenä?
Aiotko polttaa laivan?
Häivy täältä heti. En kerro kenellekään nähneeni sinut.
-Anna lyhty tänne. -Älä.
Anna se tänne!
Hakekaa apua!
Auttakaa heidät ylös.
Nostakaa heidät! Isildur?
Isildur?
Mitä tapahtui?
Hän oli kalastusveneessä. Joku tynnyri varmaan räjähti.
Tynnyri?
Hän pelasti henkeni.
Hän ei häipynyt, vaan pelasti henkeni.
Kapteeni!
Epäilemme ohikulkevaa rosvoa,
muttemme ole tunnistaneet tätä.
Onni, ettemme menettäneet muitakin aluksia.
Pyrkimyksenä oli selvästikin saada teidät epäröimään.
-Älkää salliko sitä. -Olen haltian kanssa eri mieltä.
Kenties toimimme hätiköidysti.
Valtakuntaa tulee johtaa eikä raahata.
Suosittelen matkan lykkäämistä,
kunnes olemme saaneet enemmän väkeä puolellenne.
Vihollisemme vahvistuu joka päivä ja tunti, kun epäröimme.
Muistakaa, miksi valitsitte tämän tien. Muistakaa uskonne.
Luuletko, että voisin unohtaa?
Meillä on yhä kolme laivaa ja isänne siunaus.
Entä ruhtinas Halbrand?
Hän odottaa lähtöämme.
Niin varmasti.
Komennanko Merikaartin lepoon?
Neuvosto kokoontuu aamunkoitteessa tekemään lopullisen päätöksen.
Ruhtinas Halbrandin on oltava paikalla.
Mitä olette saanut selville?
Anna anteeksi, Elrond.
Anteeksi teille?
Että en kertonut aiemmin.
Te tiesitte.
Halusin uskoa salaisuuden sinulle alusta saakka,
mutta korkea kuningas kielsi.
Tämä mithril.
Onko se ainoa pelastuksemme?
Olen testannut sitä kaikenlaisessa rasituksessa.
Sen valoa ei himmennä mikään.
Uskomme, että jos saamme sitä suuret määrät nopeasti,
riittävästi täyttämään jälleen jokaisen haltian valarin valolla...
Niin kyllä.
Se voi hyvinkin olla ainoa pelastuksemme.
Olen pahoillani.
Siitäkö, että kuningas huijasi?
Vai siitä, että kansamme on tuomittu tuhoon, jollen riko valaa
ja petä ystävää?
Olin paikalla sinä yönä, jona isäsi purjehti pois.
Kuolevainen mies, joka uskoi voivansa suostutella itsensä jumalat
tulemaan avuksemme sodassa.
Kuulin, kuinka äitisi rukoili häntä olemaan lähtemättä
ja kyseli häneltä, miksi juuri hänen pitää tehdä se.
Tiedätkö, mitä hän vastasi?
Että hän oli ainoa, joka pystyisi siihen.
Tein väärin käyttäessäni sinua hyväksi.
Olen siitä pahoillani.
Kuningatar kutsuu sinut huomenna audienssiin.
Sanasi kokouksessa voivat ratkaista sen, onnistuuko tämä tehtävä.
-Auta minua. -Olen auttanut jo tarpeeksi.
Auta sitten itseäsi.
Lakkaa vastustelemasta minua. Taistellaan yhdessä.
Varsin äskettäin minunkaltaiseni ihmiset taistelivat heidän rinnallaan.
Sinunkaltaisesi. Et sinä itse.
Olet väärässä.
Et tiedä, mitä tein ennen päätymistäni lautalle.
Et tiedä, miten selviydyin.
Minä ja kaikki muut.
Kun nämä ihmiset saavat tietää siitä, he häätävät minut.
Samoin sinä.
Löytääkseen valon on joskus kosketettava ensin pimeyttä.
Mitä sinä pimeydestä tiedät?
Kenen se tikari oli, Galadriel?
Kenet menetit?
Veljeni.
Mitä hänelle tapahtui?
Hänet tapettiin
pimeyden ja epätoivon paikassa.
Sauronin palvelijat tekivät sen. Riittääkö se?
Kyse on siis kostosta?
Janoa ei voi sammuttaa merivedellä.
Mistä sitten on kyse? Miksi taistelet yhä?
Pyydät minua menemään paikkaan, jonne vannoin, etten palaa.
Voisit edes kertoa syyn.
Miksi taistelet yhä?
Koska en pysty lopettamaan.
Joukkoni kapinoivat minua vastaan.
Läheisin ystäväni juonitteli kuninkaan kanssa karkottaakseen minut.
Kaikki toimivat niin siksi,
etteivät luultavasti enää erottaneet minua
pahuudesta, jota vastaan taistelin.
Olen pahoillani.
Veljesi takia
ja kaiken muunkin.
Olen pahoillani.
Surusi ei helpota tuskaani.
Eivätkä vasara ja pihdit omaasi.
Et tule löytämään täältä rauhaa,
kuten en minäkään.
Ainoa kestävä rauha löytyy tieltä,
joka sijaitsee meren tuolla puolen.
Olen taistellut vuosisatoja ansaitakseni oman rauhani.
Näin sinä ansaitset omasi.
Olen kauan odottanut tätä päivää.
Päivää, jolloin teidänlaisenne vihdoin palaisivat
nostamaan meidät mudasta ja saastasta,
jotta voimme ottaa ansaitsemamme paikan rinnallanne.
Vannon palvelevani teitä ikuisesti.
Vannon uskollisuutta Sauronille.
Tehän olette Sauron, eikö niin?
Hei, hetkinen...
Palvelen teitä, olitte kuka olitte.
Vain veri sitoo yhteen.
Waldreg?
Waldreg.
Ei.
Ei!
Tähtää korkeammalle.
Äläkä pelkää jousta niin kovasti.
Miksi edes yrität opettaa minua?
Koska minulta kesti yli 200 vuotta
kerätä rohkeus, jonka ansiosta seison tässä tänä yönä.
Sinulta meni vain 14 vuotta.
Tarvitsemme sitä taistelussa.
Te olette vahtineet meitä koko ikäni.
Laskeneet joka kuiskauksen.
Joka veitsi on ollut liian terävä.
Meidät kaikki haudataan tähän torniin.
Miksi haluat hautaan mukanamme?
Koska laskiessani kuiskauksia ja veitsiä
olen oppinut tuntemaan äänet ja kädet niiden takana.
Puolet meistä lähti.
Mutta toinen puoli jäi.
Myös sinä.
Tähtää siis korkeammalle.
On jotain, mitä et tiedä.
Olen nähnyt tämän ennenkin.
Se on avain.
Tehty vihollisen unohdetuilla taidoilla orjuuttamaan esivanhempasi.
Avain mihin?
En tiedä.
Viholliskomentaja puhui jumalaksi tulemisesta
ja kodin antamisesta örkeille näillä mailla.
Mitä ikinä hän suunnitteleekin, varmaa on tämä.
Hän tietää, että pojallasi on se, mitä hän tarvitsee.
Kauanko on aikaa?
Joitain päiviä.
Ehkä tunteja.
Voimme selviytyä, Bronwyn.
On olemassa jokin keino.
On pakko olla.
On yksi keino.
Ei! Jos kumarrat vihollista, viet kaiken.
Pojaltasi ja hänen pojiltaan.
Kansasi työskenteli kokonaisen Ajan saadakseen kunniansa takaisin.
Tuhoaisitko sen kaiken yhden epätoivon hetken vuoksi?
On oltava jokin muu keino.
Kerro, mikä se on. Pyydän.
Ymmärrätkö?
Meitä oli syytäkin vahtia.
Sillä pimeys on kohtalomme.
Siten me selviämme.
Kenties olemme sellaisia
ja tulemme aina olemaan.
Panoksena on paljon muutakin kuin meidän henkemme.
Kun Morgoth kävi sotaa, kokonaiset mantereet upposivat.
Millaisia kauhuja voikaan päästä valloilleen,
jos vihollinen saa sen?
Miten pysäyttäisimme hänet?
Katso ympärillesi. On myöhäistä.
-Ei vielä. -Pian on.
Kun he hyökkäävät, torni kukistuu.
Nampat!
Sepitit koko jutun.
Disa on jo vuosia halunnut uuden pöydän.
Ei se nyt noin painava ole.
Ei minua pöydän raskaus paina.
Kerro, mistä on kyse.
Jaettu taakka voi joko puolittua tai tuplaantua,
vastaanottajan sydämestä riippuen.
Kautta Aulën parran! Lakkaa kiertelemästä ja kaartelemasta.
Kerro rehellisesti, mistä on kyse.
En ole ollut sinulle rehellinen.
En tullut Khazad-dûmiin ystävyyden, vaan kunnianhimon vuoksi.
En tiennyt sitä,
mutta tulin mithrilin takia.
Miksi?
Ilman sitä
kansani on joko jätettävä nämä rannat kevääseen mennessä tai menehdyttävä.
Menehdyttävä?
Miten?
Kuolemattomat sielumme kuihtuvat olemattomiin
ja hiipuvat pikkuhiljaa,
kunnes olemme vain varjoja,
jotka ajan vuorovedet huuhtovat pois.
Ikuisiksi ajoiksi.
Koko haltiarodun tulevaisuusko on siis minun käsissäni?
Siltä vaikuttaa.
Sano se uudelleen.
Koko haltiarodun kohtalo on sinun käsissäsi.
Kenen käsissä?
Sinun.
Nouse ylös, pehmo. Lähdetään liikkeelle.
-Durin... -Älä vielä minua kiitä.
Kiitä sitten, kun saamme suostuteltua isäni.
Voimmeko nyt vihdoin lähteä?
Paluumatka on pitkä,
ja tämä auringonpaiste aiheuttaa minulle vatsanväänteitä.
Yhdellä ehdolla. Kerro Disalle, että pöytä on minulta.
Älä koettele onneasi.
Kuningatar kutsuu teitä, ruhtinas Halbrand.
Katsokaas, kuka sai taas komennuksen isänsä avulla.
Ansaitsin sen, kuten sinäkin.
Sotilas.
Ilmoittaudu tallimestarille.
Luulin olevani ratsuväessä.
Niin sinä oletkin.
Tallipoikana.
Sotilaat!
Irrottakaa köydet!
Levittäkää purje!
Kurssi kohti koillista.
Kohti Keski-Maata.
Aurinko pian laskee
Se vaipuu vuorten taa
Valosta tornin lähden
Koti taakse jäädä saa
Ohi silmien hohtavien
Mustaa hiekkaa punkkaan saan
Kaiken tuntemani vaihdan
Suureen tuntemattomaan
Kutsu mua Kutsu mua, maa kaukainen
Vaeltaa mun täytyy päivänä vaelluksen
Pois mun täytyy vaeltaa
Päivänä vaelluksen
On juomaa mulla vähän
Ruokaa tuskin ollenkaan
Voimat käskevät lopettaa Mutta tie jatkamaan
On jalat mulla lyhyet Ja matka pitkä ain
Ei lepoa tai lohtua
Ei lohtua, laulu vain
Laula mulle, laula mulle Maa kaukainen
Nouse ja mua opasta Päivänä vaelluksen
Lupaa että etsit mut
Päivänä vaelluksen
Vihdoin kuuluu vastaus
Läpi kylmyyden ja jään
Ei vaeltaja tai kysyvä Joudu tieltä eksymään
Vaikka surua on paljon
Ja paljon joutuu jättämään
Ei vaeltaja tai kysyvä Joudu tieltä eksymään
Tekstitys: Alan Smithee
Luova tarkastaja Maarit Hirvonen