Convoca les legions. És l'hora.
L'enemic amenaça d'atacar.
Qui, de vosaltres, voldrà resistir i lluitar?
Morireu.
Feia temps que esperava aquest dia.
Juro lleialtat a Sàuron.
La meitat se n'ha anat.
Però la meitat és aquí.
Per què no m'han triat?
No te n'anaves a Occident?
No sense fer alguna cosa digna de Númenor.
Acabo de convèncer Númenor perquè enviï cinc naus
i 500 homes per ajudar el teu poble
i posar-te una corona al cap.
Em demanes que vagi on vaig jurar que mai no tornaria.
Per què continues lluitant?
Perquè no puc parar.
Acompanya'm i junts redimirem els nostres llinatges.
Posem rumb al nord-est. Cap a la Terra Mitjana.
No és cap espasa. És un poder.
T'han parlat d'en Sàuron?
Ja l'he vista abans.
És una clau.
L'enemic parlà de fer d'aquestes terres una llar pels orcs.
Al marge d'això, una cosa és segura:
l'enemic sap que el teu fill té el que necessiten.
Quant trigaran?
Potser hores.
EL SENYOR DELS ANELLS: ELS ANELLS DE PODER
Vida nova.
Desafiant la mort.
Fills meus,
hem aguantat molt.
Ens hem tret les cadenes.
Hem creuat muntanyes, camps
erms i glaçats,
fins a deixar petjades de sang.
Des d'Èred Mithrin fins a Éphel Arnen,
hem resistit.
Però aquesta nit ens espera una altra prova.
El nostre enemic pot ser feble, poc nombrós.
Així i tot, abans que acabi la nit, alguns haurem caigut.
Però, per primera vegada, no caureu
com a esclaus sense nom en terres llunyanes,
sinó com a germans.
Com a germans i germanes, a casa nostra!
Nampat.
Perquè, aquesta nit, alçarem la mà de ferro dels uruk
i amb puny clos posseirem aquesta terra.
Nampat.
Cerqueu-la.
Vosaltres! Disperseu-vos! Trobeu-los!
Sense ànim d'ofendre-us, Senyor-pare, però on és?
Què li va passar a Sàuron?
No n'hem trobat rastre ni petjada. S'ho ha ensumat i ha fugit.
No. L'elf és aquí.
L'ensumo.
Sí, pare.
Aquí dalt!
Abateu-lo!
Sortiu, de pressa!
Obriu la porta!
Sortiu!
Senyor-pare, heu de sortir d'aquí!
Heu de marxar!
Quants deuen haver sobreviscut?
Quant de temps tenim?
No el suficient.
Vinga, hem de preparar el poble.
Tranquil, Berek. Tranquil, bonic.
Amunt!
Creia que els soldats havien de ser al llit.
Perdoneu-me, comandant. Volia…
Ser el primer a albirar terra?
Descansa.
Serà visible als teus ulls d'aquí a uns moments.
Ja és visible als vostres?
Des de fa gairebé una hora.
La mirada dels elfs és penetrant.
I, malgrat això, la meva no t'havia vist…
esgrimint l'espasa ni hissant veles.
Quin és el teu rang?
Mosso de quadra.
No menyspreïs el treball que fa tornar el cor humil.
La humilitat ha salvat regnes que l'orgull conduí a la ruïna.
No m'he unit a l'expedició per aprendre humilitat, comandant.
Per què t'hi has unit, doncs, soldat?
Només me'n volia anar.
Tan lluny d'allà com fos possible.
De Númenor?
Allò no és Númenor.
No l'autèntica Númenor, almenys.
Si és que mai va existir.
Sí que existí.
I encara existeix,
ni que sigui al cor d'un mosso de quadra.
Em dic Isildur.
Per què no em sorprèn?
Tens la mirada del teu pare.
Sempre m'han dit que m'assemblo més a la mare.
Soldat.
Capità.
A la seva mare…
què li passà?
És estrany.
Sempre he mirat cap a l'est per veure sortir el sol sobre la mar
i a l'oest per veure'l pondre's rere la terra.
Naveguem cap a l'alba, però jo
sento com si caigués la nit.
Es va ofegar.
Hem albirat terra, Majestat.
Quant trigarem a ancorar?
Estem a un dia en vaixell de les muntanyes.
I des d'allà, un altre dia a cavall cap a l'est, fins a la vall.
Fes-ho saber a la resta de naus.
Que s'afanyin tant com puguin.
No tenim els mitjans per destruir-la.
On l'amagaràs?
No ho pot saber ningú.
Ni tan sols tu.
Han albirat l'enemic.
Ja vam sobreviure un cop.
Ara ho hem de tornar a fer.
Aquesta nit.
La nostra posició ens és avantatjosa,
però per servir-nos d'ella, primer hem d'atreure l'enemic.
Hem d'esperar fins que el darrer orc
hagi creuat el pont per llançar el nostre atac.
Això provarà el vostre valor.
Deixeu que ho faci.
Els que no puguin lluitar s'atrinxeraran a l'interior.
Aquest serà el nostre refugi, el punt de retirada.
Encoratgeu-vos. Tots vosaltres.
He vist exèrcits més petits vèncer enemics més grans.
Aviat, el sol es pondrà.
Feu la vostra part i us prometo que el veureu sortir de nou.
-Hi creieu? -Sí.
-Hi creieu? -Sí!
Tots en posició.
I on vaig jo?
A la taverna.
Amb els ferits i els nens? Jo puc lluitar.
Sé que pots.
Per això necessito que hi vagis i protegeixis els que no poden.
Vine.
Te'n recordes, de quan era petit? Que sovint tenia malsons?
Me'n recordo.
Recordes el que em deies,
quan m'abraçaves a les fosques?
M'ho tornaries a dir ara?
"Al cap i a la fi, aquesta ombra és menuda i passatgera.
"Hi haurà llum i alta bellesa
"sempre fora del seu abast.
"Troba la llum…
i l'ombra no et trobarà a tu."
Adeu-siau, mare.
Estàs a punt?
No. I tu?
Les llavors d' alfirin…
És una tradició entre els elfs.
Abans que comenci la batalla, planta'n una.
Vida nova, desafiant la mort?
Hi ha la creença que un dels Vàlar
vetlla per tot allò que creix
i pels que en tenen cura.
La resta…
les plantarem després de la batalla.
En un nou jardí.
Tu i jo.
I en Theo.
Junts.
Promet-m'ho.
Ja són aquí.
Déu meu…
Aquests beneits no ens han vist.
Som-hi!
Es dirigeixen a la taverna.
-Per les Terres del Sud! -Per les Terres del Sud!
La terra és nostra!
No et falta valor, elf. Gens ni mica.
Bronwyn.
Hem lluitat contra els nostres.
Us pensàveu que els acceptaríem a canvi de res?
S'havia de pagar un preu.
I ara el pagareu tots vosaltres.
Tredwill!
Mare!
Tots al refugi!
Correu!
A la taverna!
La taverna!
Tots!
Correu!
La taula!
De pressa!
Mare.
Ajudeu-lo a ell primer.
No.
T'ajudarem a tu.
Mare.
Theo…
Hauràs d'aturar l'hemorràgia.
No crec que…
Si no ho fas, moriré. Ho entens?
Theo.
Mare, prepara't.
Perdona'm.
Pressiona la ferida.
Crema…
Està freda. Ha perdut massa sang.
No.
Ha dit "crema".
Les llavors d' alfirin. Hem de segellar la ferida amb foc.
Porteu un tros de llenya. De pressa!
Ara.
Ara!
Ara aquest costat.
Va.
Ja n'hi ha prou.
Bronwyn?
-Mare? -Bronwyn?
Desperta! Mare!
Nampat!
Seu!
El que busco.
Dona-m'ho.
Deixa'ls marxar.
I m'ho pensaré.
Per què sacrificar les seves vides per un objecte insignificant?
La dona és la següent.
No!
-Espera! -Theo!
És aquí sota.
No.
Theo!
Em sap greu.
Waldreg, tinc una tasca per a tu.
Han de morir tots!
Ontamo!
Endavant.
Pare!
-Estic bé. -Em pensava que…
Estic bé, Isil.
Soldat.
El seu comandant?
L'objecte que porta…
No deixeu que fugi amb ell.
Qui és?
La comandant dels exèrcits septentrionals.
La Galàdriel.
Noro lim!
Arri!
Te'n recordes, de mi?
No.
Quiet!
El necessitem viu.
Jo el necessito viu.
No saps el que va fer.
Vaig fer mal a algú que estimaves?
Una dona?
O potser un nen?
Lliga la llengua.
Halbrand, deixa la llança.
La set no es calma bevent aigua de mar.
Què et sembla?
M'agraden les muntanyes.
Estàs a punt de veure-les de ben a prop.
La comandant ha organitzat una companyia
per localitzar els orcs que han fugit
i he aconseguit un lloc per nosaltres dos.
I l'Ontamo?
Jo crec que em quedaré per donar un cop de mà a aquesta gent.
-Prou batalles per una setmana? -Més aviat per tota una vida.
I la companyia, quan es posa en marxa?
No ho sé del cert. Primer haurà d'acabar amb ell.
Quan era una nena, m'explicaren històries d'elfs que segrestava Mórgoth.
Els torturava. Els canviava.
Els convertia en una nova i infausta forma de vida.
Tu n'ets un, oi que sí?
Els moriondor.
Els fills de la fosca.
Els primers orcs.
Uruk.
Preferim "uruk".
Fins i tot els moriondor obeeixen un amo.
I jo busco el teu.
On és?
On és en Sàuron?
Potser caldria deixar els presoners a l'ull del sol.
Després de la derrota de Mórgoth,
aquell que anomenes Sàuron…
es va dedicar a guarir la Terra Mitjana,
reunificant les terres en ruïnes en un ordre perfecte.
Pretenia construir un poder
no des de la carn,
sinó sobre la carn.
Un poder del món ocult.
Va fer que tants com va poder el seguissin cap al nord,
però per més que s'hi esforçava…
li faltava alguna cosa.
Una ombra de coneixement fosc
que romania oculta, fins i tot d'ell.
Per molta sang que vessés en la seva cerca.
Quant a mi…
ja havia sacrificat prou fills per les seves aspiracions.
El vaig obrir en canal.
Jo vaig matar en Sàuron.
No et crec.
No pots creure que un sol uruk fes allò
del que el teu exèrcit no va ser capaç?
El que no em crec és que siguis l'únic senyor d'aquest exèrcit.
Els meus fills no tenen senyor.
No són fills, són esclaus.
Però cadascú té un nom. Un cor.
-Un cor creat per Mórgoth. -Som creacions de l'Únic,
el Senyor del Foc Secret, com tu.
Tan mereixedors com tu de l'alè de la vida
i de tenir una llar.
Aviat…
aquesta terra serà nostra. Llavors ho entendràs.
No.
La teva raça fou un error.
Creada com a burla.
I, encara que em costi tota aquesta edat, juro que us erradicaré per complet.
Però a tu et deixaré amb vida,
perquè un dia,
abans de clavar la meva daga al teu cor corromput,
et pugui xiuxiuejar a aquesta orella punxeguda
que tota la teva progènie és morta
i que el flagell de la teva estirp acaba amb tu.
Sembla que no soc l'únic elf viu
que ha estat transformat per la foscor.
Potser la teva cerca del successor de Mórgoth
hauria d'haver acabat al teu mirall.
Potser hauria de començar per matar-te, orc bavós.
Galàdriel.
Uruk.
Qui ets?
Gràcies.
Per aturar-me.
Tu m'has aturat abans a mi.
Fos el que fos el que ell et feu
i fos el que fos el que tu feres…
allibera-te'n.
Mai vaig pensar que podria.
Fins avui.
Lluitant al teu costat, m'he…
M'he sentit…
Si pogués aferrar-me a aquest sentiment,
guardar-lo sempre amb mi,
lligar-lo al més profund del meu ésser, llavors…
Jo també ho he sentit.
Senyor Halbrand. La reina regent requereix la vostra presència.
Reina regent.
Estic en deute… El meu poble és viu gràcies a vós.
Pel que tinc entès, és gràcies a tu que són vius.
Una càrrega que he assumit sense voler.
Com és el cas dels millors líders.
Però, si necessites alleugerir aquesta càrrega,
potser et puc ajudar.
Em reclamàveu, Majestat?
Bronwyn…
Aquest és el senyor Halbrand.
Bronwyn.
És cert? Sou el rei que ens van prometre?
Sí.
Visca!
Visca el veritable rei de les Terres del Sud!
La gent d'aquestes terres feia molt que ho esperava.
Ni de bon tros tant com els elfs.
No et turmentis.
Molts haurien fet el mateix en el teu lloc.
No ho entens.
El que sento no és només culpa.
És pèrdua.
Pèrdua?
Quan la tenia a les mans,
em sentia…
poderós.
Doncs desfés-te'n.
D'una vegada per sempre.
Com?
Lliura-la a Númenor.
Que la llencin al mar en el viatge de tornada.
Tranquil, Berek. Tranquil.
És una rascada. Estàs bé.
Au… Berek.
Compte.
Athae…
no ídhui hí.
Com ho has fet?
No és el seu dolor el que l'altera…
sinó el del seu genet.
No em fa mal res.
Quan un cavall de l'Oestat entra en batalla,
forma un vincle irrompible amb el soldat que el munta.
Amb el temps, esdevenen un sol ésser.
Perceben fins i tot els sentiments més íntims de l'altre.
-Tu saps què sent? -No.
Ell sap què sents tu.
On ho has après, això?
De la teva mare.
M'ho podries ensenyar?
Udûn…
Refugieu-vos!
La reina!
Berek!
Valandil!
Rere el mur!
-Theo! -Theo!
Subtítols: Guillermo Parra
Supervisor Creatiu: Roger Peña