Svolej legie. Je čas.
Náš nepřítel slibuje útok.
Kdo z vás bude bojovat?
Všichni umřete.
Dlouho jsem čekal na tento den.
Slibuji svou věrnost Sauronovi.
Polovina nás odešla.
Ale polovina zůstala.
Proč jsem nebyl vybrán?
Myslel jsem, že jedeš na západ.
Ne dokud neudělám něco hodného Númenoru.
Právě jsem přesvědčila Númenor, aby poslali pět lodí
a 500 mužů na pomoc tvému lidu
a k získání tvé koruny.
Žádáš mě, abych šel, kam jsem přísahal, že se nikdy nevrátím.
Proč pořád bojuješ?
Protože nemůžu přestat.
Pojď se mnou, a společně vykoupíme oba naše rody.
Směr severovýchod. Do Středozemě.
Není to meč. Je to síla.
Slyšel jsi o Sauronovi?
Už jsem to viděl.
Je to klíč.
Velitel nepřátel mluvil o tom, že dá skřetům domov v této zemi.
Ale ať už chystá cokoli, jedno je jisté.
Náš nepřítel ví, že tvůj syn má to, co k tomu potřebuje.
Jak dlouho?
Možná hodiny.
PÁN PRSTENŮ: PRSTENY MOCI
Nový život.
Smrti navzdory.
Mé děti,
vytrpěli jsme hodně.
Odhodili jsme okovy.
Překročili hory, pole,
mráz a pustinu,
dokud naše nohy nekrvácely.
Od Ered Mithrin po Ephel Arnen
jsme vytrvali.
Přesto nás dnes čeká ještě jedna zkouška.
Náš nepřítel může být slabý, jejich počet skromný,
ale než skončí tato noc, někteří z nás padnou.
Ale poprvé nepadneme
jako otroci beze jména z dalekých zemí,
ale jako bratři.
Jako bratři a sestry v domovině.
Nampat.
Dnešní noci vztáhneme železnou ruku Uruk
a sevřeme kolem těchto krajů pěst.
Nampat.
Prohledejte to.
Všichni! Rozdělte se a najděte je!
Bez urážky, pane-otče, ale kde je?
Co se stalo se Sauronem?
Není po něm vidu ani slechu. Nejspíš je chytrý a utekl.
Ne. Je tady ten elf.
Cítím ho.
Ano, otče.
Tady nahoře!
Sestřelte ho!
Ven, hned!
Otevřete ty dveře!
Ven!
Pane-otče! Musíš jít!
Musíš odsud!
Kolik jich to mohlo přežít?
Kolik času máme?
Ne dost.
Rychle. Musíme připravit vesnici.
Klid, Bereku. Klid.
Zvednout!
Myslela jsem, že vojáci mají spát.
Promiňte, velitelko. Jen jsem...
Doufal, že uvidíš pevninu?
Pohov.
Uvidíš ji za okamžik.
Vy už ji vidíte?
Skoro hodinu.
Elfové mají orlí zrak.
A přesto jsem tě ještě neviděla.
Máchat mečem ani vytahovat plachty.
Jakou máš hodnost?
Uklízím stáje.
Nepohrdej prací, která pokořuje srdce.
Pokora zachránila celá království, hrdost vede ke zkáze.
Nejsem na této výpravě, abych našel pokoru, velitelko.
Tak proč, vojáku?
Jen jsem chtěl pryč.
Co nejdál jsem mohl.
Od Númenoru?
To není Númenor.
Ne skutečný Númenor.
Jestli někdy existoval.
Existoval.
Stále existuje...
I kdyby jen v srdci vyklízeče stájí.
Jmenuji se Isildur.
Měla jsem to tušit.
Podobáš se svému otci.
Vždycky mi říkali, že se podobám matce.
Vojáku.
Kapitáne.
Jeho matka...
Co se s ní stalo?
Je to zvláštní.
Většinu svého života jsem se díval na východ, kde slunce vycházelo nad mořem.
A na západ, kde zapadalo nad pevninou.
Plujeme do úsvitu a přitom mám pocit,
že se blíží noc.
Utopila se.
Země na obzoru, Výsosti.
Za jak dlouho zakotvíme?
K horám je to den plavby.
A odtud další den jízdy východně do údolí.
Dejte signál ostatním lodím.
Ať si pospíší.
Nedokážeme ho zničit.
Kam ho schováš?
Nikdo to nesmí vědět.
Ani ty.
Byl zpozorován nepřítel.
Už jsme je přežili.
Teď to musíme udělat znovu.
Dnes večer.
Naše pozice nám dává výhodu.
Ale abychom ji využili, musíme nepřítele přilákat blíž.
Všichni skřeti musí překročit ten most,
než spustíme útok.
Prověří to vaše nervy.
Tak ať.
Kdo nemůže bojovat, zabarikáduje se uvnitř.
Bude to naše bašta. Naše útočiště.
Hlavu vzhůru. Vy všichni.
Viděl jsem menší armády porazit větší nepřátele.
Brzy zapadne slunce.
Splňte svou úlohu, a přísahám, že ho uvidíte zase vysvitnout.
-Věříte tomu? -Ano.
-Věříte tomu? -Ano!
Na místa.
A co já?
Do hospody.
Ta je pro raněné a děti. Já můžu bojovat.
Vím, že můžeš.
Proto tě potřebuju tam, abys bránil ty, co nemohou.
Pojď.
Vzpomínáš, když jsem byl malý... Když jsem měl noční můry?
Vzpomínám si.
Pamatuješ si, co jsi říkala?
Když jsi mě držela ve tmě?
Řekla bys mi to teď?
„Nakonec je stín jen pomíjivá věc.
Světlo a krása
jsou navždy mimo jeho dosah.
Najdi světlo...
A stín tě nenajde.“
Sbohem, matko.
Jsi připravená?
Ne. A ty?
Semena alfirinu...
Je to elfská tradice.
Než začne bitva, jedno zasaď.
Nový život smrti navzdory?
Věří se, že jeden z Valar
opatruje rostoucí věci...
A ty, kteří se o ně starají.
Zbytek...
Zasadíme po bitvě.
V nové zahradě.
Ty a já.
A Theo.
Společně.
Slib mi to.
Jsou tady.
Propána...
Ti hlupáci se netrefili.
Jdeme!
Míří k hospodě.
-Za Jižní kraje! -Za Jižní kraje!
Země je naše!
Jsi statečný, elfe.
Bronwyn.
Bojovali jsme proti vlastním.
Mysleli jste, že je přijmeme jen tak.
Museli zaplatit...
A teď jste na řadě vy.
Tredwill!
Matko!
Všichni do bašty!
Běž!
Do hospody!
Všichni!
Běžte!
Stůl!
Rychle!
Matko.
Pomozte nejdřív jemu.
Ne.
Pomůžeme tobě.
Matko.
Theo...
Musíš zastavit krvácení.
Nevím...
Buď to uděláš, nebo umřu. Rozumíš?
Theo.
Matko, připrav se.
Promiň.
Zatlač na ránu.
Vypal...
Je chladná. Ztratila moc krve.
Ne.
Říká „vypal“.
Semena alfirinu. Musíme ránu zacelit ohněm.
Přines mi hořící dřevo. Pospěš si!
Hned.
Teď.
Teď tuhle stranu.
No tak.
To stačí.
Bronwyn?
-Matko? -Bronwyn?
Prober se! Matko!
Nampat!
Sednout!
Tohle hledám.
Dej mi to.
Nech je jít.
Zvážím to.
Proč obětovat jejich životy pro takovou maličkost?
Teď tu ženu.
Ne!
-Počkej! -Theo!
Je to tady.
Ne.
Theo!
Promiň.
Waldregu, mám pro tebe úkol.
Všichni musí zemřít.
Ontamo!
Jdi.
Otče!
-Jsem v pořádku. -Myslel jsem, že...
Nic mi není, Isile.
Vojáku.
Jejich velitel?
Předmět, který veze...
Nesmí s ním utéct.
Kdo je to?
Velitelka Severních armád.
Galadriel.
Noro lim!
Běž!
Pamatuješ si mě?
Ne.
Dost!
Potřebujeme ho živého.
Já ho potřebuji živého.
Nevíš, co udělal.
Způsobil jsem bolest někomu, koho miluješ?
Ženě?
Možná dítěti?
Mlč.
Halbrande, polož to.
Mořskou vodou žízeň neuhasíš.
Tak co si myslíš?
Líbí se mi ty hory.
Prohlédneš si je zblízka.
Velitelka Galadriel dává dohromady četu
k vystopování skřetů, co utekli,
a domluvil jsem nám dvěma místo.
A co Ontamo?
Myslím, že tu na chvíli zůstanu a pomůžu těm lidem.
-Na týden máš boje dost? -Spíš do konce života.
Kdy vyrážíme?
Ještě nevím. Až s ním skončí.
Jako dítě jsem slýchala příběhy o elfech unesených Morgothem.
Mučených. Pokřivených.
Přetvořených do nové a zničené formy života.
Jsi jedním z nich, viď?
Moriondor.
Synové temnoty.
První skřeti.
Uruk.
Radši si říkáme Uruk.
I Moriondor dostávají rozkazy od svého pána.
A já hledám toho tvého.
Kde je?
Kde je Sauron?
Možná bychom měli naše vězně vyvést na slunce.
Po Morgothově porážce
ten, jemuž říkáš Sauron...
Zavázal se uzdravit Středozem
a zavést v jejích zničených krajích pořádek.
Snažil se stvořit moc,
která by nebyla tělesná...
Ale duchovní.
Moc neviditelného světa.
Poručil, komu mohl, aby ho následoval na sever.
Ale ať se snažil sebevíc...
Něco scházelo.
Stín temného poznání,
který se skrýval dokonce i před ním.
Bez ohledu na to, kolik krve při svém hledání prolil.
Já už...
Obětoval jsem dost svých dětí pro jeho ambice.
Rozsekl jsem ho.
Zabil jsem Saurona.
Nevěřím ti.
Nevěříš, že by Uruk dokázal něco,
co nedokázala celá tvoje armáda?
Nevěřím, že jsi jediný velitel této armády.
Moje děti žádného pána nemají.
Nejsou to děti, ale otroci.
Každý z nich má své jméno. Srdce.
-Srdce stvořené Morgothem. -Jsme výtvory Jednoho,
Mistra tajného ohně, stejně jako ty.
Stejně hodni dechu života
a stejně hodni domova.
Brzy...
Tato země bude naše. Pak pochopíš.
Ne.
Tvůj druh byl omyl.
Stvořen z výsměchu.
A i kdyby mi to zabralo celý tento věk, slibuji, že vymýtím každého z vás.
Ale tebe nechám žít,
abych jednoho dne,
než ti probodnu tvé otrávené srdce dýkou,
zašeptala do tvého špičatého ucha,
že všichni tvoji potomci jsou mrtví
a pohroma tvého druhu končí s tebou.
Zdá se, že nejsem jediný elf,
který byl přeměněn temnotou.
Možná tvoje hledání Morgothova nástupce
mělo skončit ve vlastním zrcadle.
Možná začnu tím, že zabiju tebe, ty skřetí otrokáři.
Galadriel.
Uruk...
Kdo jsi?
Děkuji...
Že jsi mě zastavil.
Tys mě zastavila první.
Cokoli ti udělal
a cokoli jsi udělal ty...
Osvoboď se od toho.
Nikdy jsem nevěřil, že bych mohl...
Až do dneška.
Když jsem bojoval po tvém boku, já...
Cítil jsem...
Kdybych si ten pocit mohl udržet,
zachovat si ho napořád,
svázat ho se svým bytím, pak...
Také jsem to cítila.
Lorde Halbrande. Královna regentka tě chce vidět.
Královno regentko.
To, co ti dlužím... Moji lidé jsou díky tobě naživu.
Jak to chápu, jsou naživu díky tobě.
Břímě, o které jsem se neprosila.
To jen málo z nejlepších vůdců.
Ale kdybys od něho chtěla ulevit,
asi můžu pomoct.
Volala jste mě, Vaše Veličenstvo?
Bronwyn...
Tohle je lord Halbrand.
Bronwyn.
Je to pravda? Jsi král, kterého nám slíbili?
Ano.
Volejte sláva!
Sláva pravému králi Jižních krajů!
Zdejší lid na tento okamžik čekal dlouho.
Zdaleka ne tak dlouho jako elfové.
Netrap se.
Mnozí by udělali totéž.
Ty to nechápeš.
Necítím jen vinu.
Ale ztrátu.
Ztrátu?
Když jsem ho držel v ruce,
cítil jsem se...
Mocný.
Tak se ho zbav.
Jednou provždy.
Jak?
Dej ho Númenoru.
Hodí ho do moře cestou zpátky.
Klid. Bereku, klid.
Je to jen škrábnutí. To nic.
Hej... Bereku.
Opatrně.
Athae...
...no ídhui hí.
Jak jsi to udělal?
Netrápí ho jeho bolest...
Ale bolest jeho jezdce.
Mě nic nebolí.
Když westernesský kůň jede do bitvy,
vytváří si nezlomné pouto s vojákem, jehož veze.
Časem splynou v jedno.
Dokonce znají nejniternější pocity toho druhého.
-Víš, co cítí? -Ne.
On ví, co cítíš ty.
Kde ses to všechno naučil?
Od tvé matky.
Myslíš, že bys mě mohl učit?
Udûn...
Schovejte se!
Královna!
Bereku!
Valandile!
Přes zeď!
-Theo! -Theo!
Překlad titulků: Ludmila Vodičková
Kreativní dohled Kateřina Hámová