Sammankalla trupperna. Det är dags.
Vår fiende svär att anfalla.
Vilka av er står upp och kämpar?
Ni kommer att dö.
Länge har jag väntat på denna dag.
Jag svär Sauron min trohet.
Hälften gav sig av.
Men hälften stannade.
Varför blev jag inte vald?
Du skulle ju västerut?
Inte förrän jag gjort nåt värdigt.
Jag har just övertalat Númenor att skicka fem skepp
och fem hundra man för att hjälpa ditt folk
och kröna ditt huvud.
Du ber mig fara dit jag svor att aldrig återvända.
Varför fortsätter du kämpa?
För att jag inte kan sluta.
Följ med mig och gemensamt sonar vi våra blodslinjer.
Vi ger oss av mot nordost och Midgård.
Det är inget svärd. Det är en kraft.
Har du hört talas om Sauron?
Har sett den förr.
Det är en nyckel.
Fiendens befälhavare talade om att ge orkerna ett hem här.
Oavsett planerna, detta är säkert.
Han vet att din son kan genomföra det.
Hur länge?
Kanske timmar.
SAGAN OM RINGEN: MAKTENS RINGAR
Nytt liv.
Som trotsar döden.
Mina barn,
vi har fått utstå mycket.
Vi kastade av oss bojorna.
Gick över berg, fält,
frost och träda
tills fötterna blödde på marken.
Från Ered Mithrin till Ephel Arnen,
har vi uthärdat.
Men ikväll väntar oss ytterligare en prövning.
Våra fiender må vara svaga, deras antal få,
men innan natten är förbi kommer en del av oss att stupa.
Men för första gången stupar ni
inte som namnlösa slavar i fjärran länder,
utan som bröder.
Som bröder och systrar, i vårt hem!
Nampat.
För det här är natten då vi sträcker ut Uruks järnhand
och knyter vår näve runt dessa länder.
Nampat.
Sök igenom det.
Allihop! Sprid ut er! Finn dem!
Ta inte illa upp, Herr fader, men var är han?
Vad hände med Sauron?
Syns inte ett spår av honom. Han måste förstått och flytt.
Nej. Alven är här.
Jag känner hans lukt.
Ja, fader.
Här uppe!
För ner honom!
Ut, nu!
Öppna dörren!
Ut!
Herr fader! Ni måste sätta fart!
Rör på er!
Hur många av dem kan ha överlevt?
Hur lång tid har vi på oss?
Inte länge nog.
Kom, vi måste förvarna byn.
Lugn, Berek. Lugn.
Lyft upp den!
Jag trodde att alla soldater sov.
Ursäkta, befälhavare. Jag...
Hoppades se en första glimt av land?
Lediga.
Det blir synligt för dina ögon om en stund.
Kan ni redan se det?
Sen nära en timme tillbaka.
Skarpa är alvernas ögon.
Och likväl har mina inte skådat dig tidigare.
Svingande stål eller sättande segel.
Vad är din rang?
Stalldräng.
Förakta inte det arbete som gör hjärtat ödmjukt.
Ödmjukhet har räddat kungariken de stolta närapå ödelagt.
Jag gick inte med i expeditionen för att bli ödmjuk.
Varför gick du då med, soldat?
Jag försökte bara komma bort.
Så långt jag kunde från den platsen.
Númenor?
Det är inte Númenor.
Inte det äkta Númenor.
Om det nånsin funnits.
Det fanns.
Det gör det fortfarande...
Om så bara i hjärtat på en stalldräng.
Isildur.
Jag borde ha förstått.
Du har din fars utseende.
Man har jämt sagt att jag liknar min mor.
Soldat.
Kapten.
Hans mor...
Vad hände med henne?
Det är underligt.
Mestadels har jag blickat åt ost för att se solen gå upp över havet.
Och västerut för att se den gå ner över land.
Vi seglar mot gryningen, och likväl
känns det som att natten nalkas.
Hon drunknade.
Land i sikte, Ers Majestät.
När kastar vi ankar?
Det återstår en hel dags segling till bergen.
Och därifrån, ytterligare en dags ritt österut i dalen.
Varsko de andra skeppen.
Säg åt dem att skynda sig.
Vi är inte förmögna att förstöra det.
Var ska du gömma det?
Ingen får veta.
Inte ens du.
Vår fiende har skådats.
Vi har överlevt förr.
Nu måste vi göra det igen.
I kväll.
Vårt läge ger oss ett övertag.
Men för att utnyttja det måste vi dra fienden nära.
Vi måste vänta tills varenda ork
har gått över bron innan vi anfaller.
Ert mod sätts på prov.
Låt det ske.
Alla som inte kan strida stannar innanför barrikaden.
Det här blir vårt fäste. Att dra oss tillbaka till.
Fatta mod. Allihop.
Jag har sett mindre härar besegra större fiender.
Snart går solen ner.
Gör er del och jag lovar er att ni får se den stiga upp igen.
-Tror ni det? -Ja.
Till era platser.
Men jag då?
Krogen.
För sårade och barn. Jag kan strida.
Det vet jag.
Därför behövs du där inne för att skydda de som inte kan.
Kom.
Minns du när jag var liten... och hade mardrömmar?
Jag minns.
Minns du vad du brukade säga?
När du höll om mig i mörkret?
Vill du säga det nu?
"Till slut är denna skugga endast liten och övergående.
"Det finns ljus och äkta skönhet
"för alltid bortom dess räckhåll.
"Finn ljuset...
"Och skuggan ska inte finna dig."
Farväl, mor.
Är du redo?
Nej. Är du?
Alfirin -fröna...
Det är en alvisk tradition.
Så ett, innan striden börjar.
Nytt liv, som trotsar döden?
Det sägs att en av Valar
vakar över växande ting...
Och dem som sköter dem.
Resten...
...ska vi så efter striden.
I en ny trädgård.
Du och jag.
Och Theo.
Tillsammans.
Lova mig.
De är här.
Kära nån...
De tokarna har saknat oss.
Så kom då!
De är på väg mot krogen.
-Slåss för Söderlandet! -Slåss för Söderlandet!
Landet är vårt!
Inte så lite modig, alv. Inte så lite.
Bronwyn.
Vi slogs mot våra egna.
Skulle vi tagit med dem för ingenting?
Måste betala priset...
Och nu kommer ni alla att göra det.
Tredwill!
Mor!
Till fästet, allihop!
Fort!
In på krogen!
Krogen!
Allihop!
Iväg!
Bordet!
Skynda på!
Mor!
Hjälp honom först.
Nej.
Vi ska hjälpa dig.
Mor.
Theo...
Du måste hämma blödningen.
Jag vet inte...
Om du inte gör det dör jag. Förstår du?
Theo.
Mor, var beredd.
Jag är ledsen.
Sätt tryck på såret.
Bränn...
Hon är kall. Stor blodförlust.
Nej.
Hon säger "bränn".
Alfirin- fröna. Vi måste försluta såret med eld.
Ge mig ett brinnande vedträ. Fort!
Nu.
Nu!
Den här sidan.
Fortsätt.
Det räcker.
Bronwyn?
-Mor? -Bronwyn?
Vakna! Mor!
Nampat!
Sitt ner!
Det jag söker.
Ge det till mig.
Låt dem gå.
Jag ska överväga det.
Varför offra deras liv för en sån liten sak?
Kvinnan härnäst.
Nej!
-Vänta! -Theo!
Det är här under.
Nej.
Theo!
Jag är ledsen.
Waldreg, jag har en uppgift till dig.
De måste dö allihop.
Ontamo!
Iväg.
Far!
-Jag mår bra. -Jag trodde att du...
Jag mår bra, Isil.
Soldat.
Befälhavaren?
Tingesten han har...
Han får inte fly med den.
Vem är det?
Befälhavare för Norra hären.
Galadriel.
Noro lim!
Fort!
Minns du mig?
Nej.
Sluta!
Han måste leva.
Jag behöver honom levande.
Du vet inte vad han gjorde.
Har jag orsakat nån du älskar smärta?
En kvinna?
Kanske ett barn?
Håll din mun.
Halbrand, lägg ner det.
Man kan inte stilla törsten med havsvatten.
Så vad tycker du?
Jag gillar bergen.
Du får snart se dem på närmre håll.
Galadriel samlar ihop ett förband
för att spåra orkerna som flydde,
och jag lyckades tjata till oss en plats.
Ontamo då?
Jag stannar nog här ett tag. Hjälper folket här.
-Stridit tillräckligt för en vecka? -Snarare en hel livstid.
Det här förbandet, när ger det sig av?
Vet inte säkert. Inte förrän hon är klar med honom.
Som barn hörde jag berättelser om alver fångade av Morgoth.
Torterade. Förvridna.
Gjorda till en ny och förstörd livsform.
Du är en av dem, eller hur?
Moriondor.
Mörkrets söner.
De första orkerna.
Uruk.
Vi föredrar " Uruk ."
Till och med Moriondor tar order av en herre.
Och jag söker din.
Var är han?
Var är Sauron?
Vi kanske borde föra ut fångarna i solljuset.
Efter Morgoths nederlag,
hängav sig den du kallar Sauron...
...åt att läka Midgård,
till att återföra dess förstörda land till perfekt ordning.
Han försökte skapa en makt,
inte en köttslig makt...
...utan en som styr över köttet.
En kraft av den Osynliga världen.
Han beordrade dem han kunde att följa honom norrut.
Men hur han än försökte...
...saknades nåt.
En skugga av mörk kunskap
som höll sig gömd, även för honom.
Oavsett hur mycket blod han spillde i jakten på den.
För min del...
...har jag offrat tillräckligt många av mina barn för hans strävanden.
Jag klöv honom itu.
Jag dödade Sauron.
Jag tror dig inte.
Du tror inte att en Uruk klarar vad
hela din här inte klarar.
Jag tror inte att du är denna härs enda herre.
Mina barn har ingen herre.
De är inte barn, de är slavar.
Men var och en har ett namn. Ett hjärta.
-Ett hjärta skapat av Morgoth. -Vi är Den endes skapelser,
herre över Den hemliga elden, liksom du.
Lika värdiga livet,
och lika värdiga ett hem.
Snart...
...blir detta land vårt. Då kommer du att förstå.
Nej.
Ditt slag var ett misstag.
Gjort i hån.
Det må ta mig hela denna tidsålder, men jag lovar att utrota varenda en av er.
Men du ska hållas vid liv,
så att en dag,
innan jag kör in dolken i ditt förgiftade hjärta,
kan jag viska i ditt spetsöra
att alla dina avkomlingar är döda
och att gisslet som är ditt slag upphör med dig.
Jag tycks inte vara den enda alven
som har förvandlats av mörkret.
Ditt sökande efter Morgoths efterträdare
borde kanske sluta med din spegelbild.
Jag kanske ska börja med att döda dig, din dravlande ork.
Galadriel.
Uruk...
Vem är du?
Tack...
För att du hejdade mig.
Du hejdade mig först.
Vad han än gjorde mot dig,
och vad du än gjorde...
Var fri från det.
Trodde aldrig att jag kunde...
Förrän idag.
När jag slogs vid din sida...
...kände jag...
Om jag kunde hålla fast vid den känslan,
för alltid bära den med mig,
binda den till mitt själva väsen, då skulle jag...
Jag kände det också.
Herr Halbrand. Drottningen önskar se dig.
Drottning.
Det jag är skyldig er... Mitt folk lever tack vare er.
Som jag förstår det så lever de på grund av dig.
En börda jag aldrig sökt att bära.
Få av de bästa ledarna gör det.
Men om du vill ha hjälp att bära den,
kan jag kanske hjälpa till.
Ni kallade på mig, Ers Majestät?
Bronwyn...
Det här är herr Halbrand.
Bronwyn.
Är det sant? Är du kungen vi blev lovade?
Ja.
Var hälsad!
Var hälsad sanne kung av Söderlandet!
Folket i detta land har länge sett fram emot detta.
Inte lika länge som alverna.
Plåga inte dig själv.
Många kunde ha gjort samma sak i ditt ställe.
Du förstår inte.
Det är inte bara skuld jag känner.
Det är förlust.
Förlust?
När den var i mina händer,
kände jag mig...
Mäktig.
Gör dig då av med den.
En gång för alla.
Hur?
Ge den till Númenor.
Att kasta i havet på resan hem.
Lugn. Berek, lugn.
Det är bara en skråma. Du klarar dig.
Du... Berek.
Försiktigt.
Athae...
...no ídhui hí.
Hur gjorde du det?
Det är inte smärtan som stör honom...
Men hans ryttares.
Jag har inte ont.
När en häst från Västerness rider ut i strid,
knyter han ett obrytbart band till den soldat han bär på.
Med tiden blir de som ett.
De känner till och med varandras innersta känslor.
-Känner du hans känslor? -Nej.
Han känner dina.
Var har du lärt dig detta?
Av din mor.
Kan du lära mig?
Udûn...
Ta skydd!
Drottningen!
Berek!
Valandil!
Över muren!
-Theo! -Theo!
Undertexter: Sara Ritzén Awunor
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson