Innkall legionene. Tiden er inne.
Vår fiende har svoret å angripe.
Hvem av dere vil bli og kjempe?
Dere vil dø.
Lenge har jeg ventet på denne dagen.
Jeg lover min troskap til Sauron.
Halvparten av oss dro.
Men halvparten ble værende.
Hvorfor er jeg ikke med?
Trodde du skulle vestover.
Ikke før jeg har gjort noe verdig.
Jeg har nettopp overtalt Númenor til å sende fem skip
og 500 mann for å hjelpe ditt folk
og sette en krone på hodet ditt.
Du ber meg dra dit jeg sverget å aldri vende tilbake til.
Hvorfor fortsetter du å kjempe?
Fordi jeg ikke kan stoppe.
Bli med meg, og sammen skal vi forløse slektene våre.
Vi seiler mot nordøst, til Midgard.
Det er ikke noe sverd. Det er en makt.
Har du hørt om Sauron?
Jeg har sett denne før.
Det er en nøkkel.
Fiendens hærfører snakket om å gi orkene et hjem i disse landene.
Hva enn han planlegger, er én ting sikker.
Fienden vet din sønn har det han trenger for å oppnå det.
Hvor lenge?
Kanskje timer.
RINGENES HERRE: MAKTENS RINGER
Nytt liv.
Som trosser døden.
Mine barn,
vi har måttet tåle mye.
Vi kastet av oss lenkene.
Krysset fjell og mark,
frost og tørke,
til føttene våre blødde.
Fra Ered Mithrin til Ephel Arnen
har vi holdt ut.
Men i kveld venter nok en prøvelse.
Vår fiende er kanskje svak og få i antall,
men før denne natten er over, vil noen av oss falle.
Men for første gang gjør dere det,
ikke som navnløse slaver i fjerne land,
men som brødre.
Som brødre og søstre, i vårt hjem!
Nampat.
For dette er natten da vi strekker ut uruks jernhånd
og lukker neven rundt disse landene.
Nampat. Nampat.
Gjennomsøk den.
Alle sammen, spre dere! Finn dem!
Med respekt, Herre og far, hvor er han?
Hva skjedde med Sauron?
Finner ikke snurten av ham. Han må ha lurt seg unna.
Nei. Alven er her.
Jeg lukter ham.
Ja, far.
Her oppe!
Få ham ned!
Kom dere ut nå!
Åpne den døren!
Kom dere ut!
Herre og far! Du må gå, nå!
Du må vekk!
Hvor mange av dem kan ha overlevd det?
Hvor lang tid har vi?
Ikke lenge nok.
Kom igjen, vi må gjøre landsbyen klar.
Rolig, Berek. Rolig.
Heis den opp!
Jeg trodde alle soldater skulle være i seng.
Unnskyld meg. Jeg bare...
Håpet å få første glimt av land?
Hvil.
Du vil straks kunne se det.
Kan du se det allerede?
Har sett det i nesten en time.
Alvenes øyne er skarpe.
Men mine har ikke sett deg før.
Verken svinge stål eller stramme seil.
Hva er din grad?
Stallgutt.
Forakt ikke arbeidet som gjør hjertet ydmykt.
Ydmykhet har reddet riker som de stolte nesten førte til undergang.
Jeg ble ikke med på ekspedisjonen for å bli ydmyk.
Så hvorfor ble du med, soldat?
Jeg prøvde bare å komme meg vekk.
Så langt jeg kunne fra det stedet.
Númenor?
Det er ikke Númenor.
Ikke det ekte Númenor, i alle fall.
Om det noen gang fantes.
Det fantes.
Det finnes fortsatt...
Om så bare i hjertet til den laveste stallgutt.
Det er Isildur.
Jeg burde ha visst det.
Du ligner din far.
Jeg ble alltid fortalt jeg ligner mer på min mor.
Soldat.
Kaptein.
Hans mor...
Hva skjedde med henne?
Det er merkelig.
Mesteparten av livet har jeg sett østover for å se solen stå opp over havet.
Og vestover for å se den gå ned over land.
Vi seiler inn i soloppgangen, men for meg...
...føles det som nattens komme.
Hun druknet.
Land i sikte, Deres Majestet.
Hvor lenge til vi ankrer?
Det er en hel dags reise inn i fjellene.
Og derfra nok en dags ritt østover inn i dalen.
Gi signal til de andre skipene.
Be dem skynde seg.
Vi er ute av stand til ødelegge det.
Hvor vil du gjemme det?
Ingen kan få vite det.
Ikke engang du.
Vår fiende er blitt sett.
Vi overlevde dem før.
Nå må vi gjøre det igjen.
I kveld.
Stillingen vår gir oss en fordel.
Men for å bruke den må vi trekke fienden nærmere.
Vi må vente til hver eneste ork
har krysset den broen før vi angriper.
Det setter motet deres på prøve.
La det.
Alle som ikke kan kjempe, barrikaderer seg inne.
Dette er festningen vår. Dit vi faller tilbake.
Fatt mot. Alle sammen.
Jeg har sett mindre hærer beseire sterkere fiender.
Snart går solen ned.
Gjør deres del, og jeg sverger at dere skal se den gå opp igjen.
-Tror dere på det? -Ja.
-Tror dere på det? -Ja!
Gå i stilling!
Hva med meg?
Vertshuset.
Det er for sårede og barn. Jeg kan slåss.
Jeg vet du kan.
Det er derfor jeg trenger deg der, for å beskytte de som ikke kan.
Kom.
Husker du da jeg var liten... Da jeg pleide å ha mareritt?
Jeg husker det.
Husker du hva du pleide å si?
Når du holdt om meg i mørket?
Kan du si det til meg nå?
"Denne skyggen er bare en liten og flyktig ting.
"Det finnes lys og skjønnhet
"for alltid hinsides dens rekkevidde.
"Finn lyset...
"...og skyggen vil ikke finne deg."
Farvel, mor.
Er du klar?
Nei, er du?
Alfirin-frøene...
Det er en tradisjon blant alver.
Plant et før kampen begynner.
Nytt liv, for å trosse døden?
Det sies at en av valaene
vokter over ting som vokser...
...og de som pleier dem.
Resten...
...planter vi når slaget er over.
I en ny hage.
Du og jeg.
Og Teo.
Sammen.
Lov meg det.
De er her.
Å, kjære...
Fjolsene bommet.
Kom igjen!
De er på vei til vertshuset.
-Kjemp for Sørlandene! -Kjemp for Sørlandene!
Landet er vårt!
Ganske modig, alv. Ganske modig.
Bronwyn.
Vi kjempet mot våre egne.
Skulle vi ta dem inn for ingenting?
Måtte betale prisen...
...og nå vil dere alle gjøre det.
Tredwill!
Mor!
Alle sammen, til fortet!
Gå!
Inn i vertshuset!
Vertshuset!
Alle sammen!
Gå!
Bordet!
Fort!
Mor.
Hjelp ham først.
Nei.
Vi hjelper deg.
Mor.
Teo...
Du må stanse blødningen.
Jeg tror ikke jeg...
Om du ikke gjør dette, dør jeg. Forstår du?
Teo.
Mor, gjør deg klar.
Jeg er lei for det.
Legg press på såret.
Brenn...
Hun er kald. Hun har mistet for mye blod.
Nei.
Hun sier "brenn".
Alfirin-frøene. Vi må forsegle såret med ild.
Hent en brennende vedskie. Fort!
Nå.
Nå!
Nå denne siden.
Gjør det.
Det er nok.
Bronwyn?
-Mor? -Bronwyn?
Våkne! Mor!
Nampat! Nampat!
Sitt ned!
Det jeg søker.
Gi meg det.
La dem gå.
Jeg skal overveie det.
Hvorfor ofre deres liv for slik en liten ting?
Kvinnen nå.
Nei!
-Vent! -Teo!
Det er under her.
Nei.
Teo!
Beklager.
Waldreg, jeg har en oppgave til deg.
De må dø alle sammen.
Ontamo!
Gå.
Far!
-Jeg klarer meg bra. -Jeg trodde du...
Jeg klarer meg bra, Isil.
Soldat.
Hærføreren deres?
Gjenstanden han har...
Han må ikke slippe unna med den.
Hvem er det?
Herre over Nordens hærer.
Galadriel.
Noro lim!
Løp!
Husker du meg?
Nei.
Stopp!
Vi trenger ham i live.
Jeg trenger ham i live.
Du vet ikke hva han gjorde.
Påførte jeg noen du elsker smerte?
En kvinne?
Kanskje et barn?
Svelg tungen din.
Halbrand, legg det ned.
Man kan ikke slukke tørsten med sjøvann.
Så hva tror du?
Jeg liker fjellene.
Du får snart se nærmere på dem.
Galadriel setter sammen et kompani
for å spore opp orkene som unnslapp,
og jeg klarte å skaffe oss en plass.
Hva med Ontamo?
Jeg tror jeg blir her en stund. Hjelper disse folkene.
-Sett nok kamp for en uke? -Snarere et helt liv.
Når drar dette kompaniet?
Jeg vet ikke. Ikke før hun er ferdig med ham.
Da jeg var barn, hørte jeg historier om alver fanget av Morgoth.
Torturert. Forvridd.
Forvandlet til en ny og ødelagt livsform.
Du er en av dem, er du ikke?
Moriondor.
Mørkets sønner.
De første orkene.
Uruk.
Vi foretrekker "uruk".
Selv moriondor tar ordre fra en mester.
Og jeg søker din.
Hvor er han?
Hvor er Sauron?
Kanskje vi burde bringe fangene våre ut i sollyset.
Etter Morgoths nederlag
viet den du kaller Sauron seg...
...til å helbrede Midgard,
skape en fullkommen orden av dets ødelagte land.
Han søkte å skape en makt,
ikke av kjødet...
...men over kjødet.
En kraft av Den usette verden.
Han fikk så mange han kunne til å følge ham langt mot nord.
Men så hardt han enn prøvde...
...manglet noe.
En skygge av mørk kunnskap
som holdt seg skjult, selv for ham.
Uansett hvor mye blod han ofret i jakten på den.
For min del...
...ofret jeg nok av barna mine for ambisjonene hans.
Jeg sprettet ham opp.
Jeg drepte Sauron.
Jeg tror deg ikke.
Du kan ikke tro at en uruk kan gjøre det
hele din hær ikke kunne.
Jeg kan ikke tro at du er denne hærens eneste leder.
Mine barn har ingen herre.
De er ikke barn, de er slaver.
Men hver og en har et navn. Et hjerte.
-Et hjerte skapt av Morgoth. -Vi er skapninger av Den ene,
Den lønnlige ildens mester, akkurat som deg.
Like verdige livsgnisten
og like verdige et hjem.
Snart...
...vil dette landet være vårt. Da vil du forstå.
Nei.
Ditt slag var en feil.
Skapt som et vrengebilde.
Og selv om det tar meg et tideverv, sverger jeg å utrydde hver eneste av dere.
Men du skal holdes i live,
slik at en dag,
før jeg driver dolken min inn i ditt forgiftede hjerte,
skal jeg hviske i det spisse øret ditt
at alt ditt avkom er dødt,
og at ditt slags forbannelse ender med deg.
Jeg er visst ikke den eneste alven
som har blitt forvandlet av mørket.
Kanskje din søken etter Morgoths etterfølger
burde ha endt i ditt eget speil.
Kanskje jeg skal begynne med å drepe deg, din siklende ork.
Galadriel.
Uruk...
Hvem er du?
Takk skal du ha...
For at du stoppet meg.
Du stoppet meg først.
Uansett hva han gjorde mot deg,
og hva det enn var du gjorde...
...vær fri fra det.
Jeg trodde aldri jeg kunne bli det...
Før i dag.
Da jeg kjempet ved din side...
...følte jeg...
Om jeg bare kunne holde på den følelsen,
alltid ha den med meg,
binde den til den jeg er, da...
Jeg kjente det også.
Halbrand. Dronningregenten vil møte deg.
Dronningregent.
Det jeg skylder deg... Mitt folk lever på grunn av deg.
Slik jeg forstår det, er de i live på grunn av deg.
En byrde jeg aldri ønsket.
Få av de beste lederne gjør det.
Men om du vil ha hjelp til å bære den,
kan jeg kanskje hjelpe.
Du kalte på meg, Deres Majestet.
Bronwyn...
Dette er fyrst Halbrand.
Bronwyn.
Er det sant? Er du kongen vi ble lovet?
Ja.
Hill kongen!
Hill den sanne kongen av Sørlandene!
Folket i landet her har ventet lenge på dette øyeblikket.
Ikke på langt nær så lenge som alvene.
Ikke pin deg selv.
Mange kunne gjort det samme i ditt sted.
Du forstår ikke.
Det er ikke bare skyldfølelse jeg føler.
Det er tap.
Tap?
Da jeg hadde den i hendene,
følte jeg meg...
...mektig.
Så kvitt deg med den.
En gang for alle.
Hvordan?
Gi den til Númenor.
For å kaste i havet på reisen hjem.
Rolig. Berek, rolig.
Det er bare en skramme. Det går bra.
Du... Berek.
Forsiktig.
Athae...
...no ídhui hí.
Hvordan gjorde du det?
Det er ikke smerten hans som plager ham...
...men rytterens.
Jeg har ikke vondt.
Når en hest fra Vesterness rir ut i kamp,
danner han et ubrytelig bånd med soldaten han bærer.
Med tiden blir de som ett.
Til de kjenner hverandres innerste følelser.
-Kjenner du følelsene hans? -Nei.
Han kjenner dine.
Hvor lærte du alt dette?
Av moren din.
Kan du lære meg det?
Udûn...
Søk ly!
Dronningen!
Berek!
Valandil!
Over muren!
-Teo! -Teo!