Når egens blade rødmer, tager vi mod lunden.
Men der er mange farer mellem her og der.
Jeg er fare.
Stop.
Vores lys svinder.
Og dette mithril... Er det vores eneste redning?
Hele elverracens skæbne...
...ligger i dine hænder.
Nampat!
Sauron var engang dit folks fjende lige så meget som mit.
Jeg beder dig genskabe forbundet mellem Númenor og elvere.
For at redde Sønderlands folk.
Giv mig den.
Den er herunder.
Hil Sønderlands sande konge!
Hil kongen!
I sikkerhed!
Dronningen!
Theo!
RINGENES HERRE: MAGTRINGENE
Hjælp!
Halbrand!
Elendil!
Halbrand!
Mor?
Mor!
Herovre.
Kom her.
-Er du kommet noget til? -Nej.
Bliv hos mig.
Kom.
Hvor er Ontamo? Han var hos mig.
Kravl.
Kravl. Jeg efterlader dig ikke.
Herovre, soldat!
Valandil.
Han er død.
Denne vej!
-Han er død... -Kom så!
Hjælp os!
Taget styrter sammen!
Gør plads.
Herover.
Tag fat i min hånd. Det skal nok gå.
Gå frem. Bliv sammen.
Hurtigt, min dronning.
Afsted.
Gå mod broen.
Få dem ud herfra!
Nej!
Isildur!
Gamle Bulnerbuk var på sneglejagt
En efterårsdag så fin
Han fandt hundrede store
Gid, at de var mine
Forude.
Lunden. Jeg tror, det er her.
Det sagde du for tre dage siden.
Han har ret. Jeg kan huske det her.
Kom så.
Kan du lugte det? Trærøg! De andre må være ved at bage.
Hr. Graver.
Hvad skete der?
Min oldefar fortalte om bjerge sydpå, der spyede ildsten.
Han sagde, de sov.
Sommetider i århundreder.
Kun for at vågne, når en ny ondskab tager til.
Brændefod.
Din ven deroppe. Den store fyr.
-Du tror vel ikke... -Tror hvad?
Måske kan han ordne det.
-Kom nu, Nori. -Ligesom han ordnede ulvene.
-Hvad venter du på? -Jeg ved ikke...
Han har gjort så meget.
Det er uhøfligt at bede ham om mere.
Javel.
Så spørger jeg ham.
Sadoc!
Væk, unger.
Á keuta...
Á envinyata...
Envinyata...
Lótë na...
- Lótë na... -Hvad mumler han?
Sikkert små ord, så træet forstår ham.
Træer kan ikke tale.
Nogle kan.
Forstyr ham ikke.
Envinyata!
Lótë na!
Du store. Det virker...
Á kuita!
Han ordner det.
Ligesom Sadoc sagde, han ville.
Tilbage, Dilly!
-Nej! -Nori!
Mine søde piger!
Nori! Dilly!
Dilly, Nori, er I okay?
Sådan.
Er I okay?
Jeg er okay.
Jeg er...
Vi beder dette bjerg om noget helligt.
Så vi tilbyder det noget helligt til gengæld.
Som gengæld for adgang til dine -miner
vil elverne forsyne denne by
med vildt, korn
og træ fra Eriadors gamle skove i de næste fem århundreder.
Fem århundreder?
Det er noget af et løfte, hvis de kan holde det...
Jeg har aldrig brudt et løfte.
Du har lært nogle gloser på stensprog.
Imponerende.
Sig mig, hvorfor skulle vi stole på en tilfældig elver?
Det skal I heller ikke.
Men I kan stole på mig.
For jeg er ingen almindelig elver. Jeg er Elrond Halvelver.
Jeg ser i elverne, det de ikke selv kan se.
Derfor står jeg foran jer alene...
Tryglende.
Om, at I redder mit folk.
Jeg beder dig, høje konge. Red os.
Jeg vil tale med min søn.
Hvad svarer du, far?
Det siges, at da Aulë skabte vort folk,
skabte han os af to elementer.
Ild og sten.
Stenen, der lever i os, hungrer efter det evige,
modstår tidens træk.
Men ilden omfavner sandheden.
At alle ting en dag fortæres
-og bliver til aske. -Far...
Vi graver ikke i jord, der ikke kan bære det.
Dykker ned i dybder forbi mørket.
Frister skygge, sten og mine til at begrave os alle under bjerget.
Jeg sætter ikke dværges liv på spil,
så elverne kan snyde døden.
Snyde døden?
Far!
Min ven drukner.
Han rækker ud, så jeg kan trække ham i land.
Forventer du, at jeg slår hans hånd væk,
fordi du er bange for et jordskred?
Elvernes skæbne blev afgjort for mange tidsaldre siden.
Af meget visere
og mere fremsynede sind end vores.
Trods deres vilje, og hele dette kongerige kan falde.
Måske hele Midgård.
Jeg beklager, min søn.
Men deres tid er kommet.
Lusede, ligeglade, gamle fæ!
Sæt, han har ret?
Du må ikke lade det ske!
Hvilket valg har vi?
Du sagde, de andre dværgfyrster var åbne for forslaget.
Hvis vi selv åbner minerne,
viser dem, at vi kan udvinde mithril på sikker vis,
vil de måske lytte.
Måske kan vi tvinge din fars hånd.
Han er mere end blot min far.
Han er vores konge.
Hvilken far ville jeg være,
hvis jeg lærte vores børn, at en konges vilje
skal forkastes som slagge?
Fint.
Jeg skulle ikke have kaldt ham luset.
-Eller kaldt ham et fæ. -Jo.
Nej.
Jeg hader, når du taler grimt om min mor.
Men din mor har faktisk lus...
Jeg driller.
Jeg kan vel ikke overtale dig til at blive til middag?
Gil-galad skal informeres.
Snart er han ikke længere konge, for der vil ikke være et Lindon.
Betyder det så farvel?
Vi siger ikke farvel.
-Vi siger namá... -Namárië.
Det betyder mere end blot "farvel."
Det betyder... "Gå mod godhed."
Elrond!
Hvorfor gjorde de det?
For at gøre det deres hjem.
Deres skyggeland.
Vi tager det tilbage, fordriver dem.
Vi har hverken stillingen eller styrken.
Dette land er dødt.
Vi må finde de levende.
Eller angribe dem!
Det er forbi.
Nej. Jeg tillader det ikke!
Det skal vi!
Det skal vi.
Hvad er det, der generer dig? Det er ikke din skyld.
Jo, det er.
Gå videre. Sådan.
Hjælp dem bagved.
Isildur?
-Dronningen! -Hun er i live.
-Min dronning. -Hun er her.
-Er hun okay? -Jeg troede, vi havde mistet hende.
Min dronning.
Tag min hest.
Kaptajn, du...
-Kaptajn... -Hvor er han?
Hvor er min søn?
De er døde, er de ikke?
Arondir. Mine venner. Mine...
Min mor. Alle.
Det uvisse tynger sindet. Fyld det ikke med gætværk.
Hvor er vi på vej hen?
Númenor slog lejr på højderyggen
hinsides bjergtoppen.
Der tager de hen sammen med de overlevende.
Heriblandt din mor.
Og vær på vagt. Orker går i dagslys nu.
Jeg har dræbt orker før.
Da jeg var på din alder, fandtes orker ikke.
Og nu? Hvor mange har du dræbt?
-Mange. -Godt.
Sådan ville jeg ikke tale.
Hvorfor ikke?
Det gør hjertet mørkt at kalde mørke handlinger for "gode."
Det giver plads til, at ondskab kan trives i os.
Alle krige udkæmpes både udenpå og indeni.
Det må alle soldater tænke på.
Selv jeg. Selv dig.
Er jeg så en soldat?
Måske kan vi gøre dig til én.
Hvor langt er der til lejren?
Den er lige bag denne stigning.
Hvornår kommer vi ud af røgen?
Stop her.
Hvor længe har vi været ude af den?
Næsten en mil.
Det ser jeg.
Gør du?
Kun gråt.
Gå videre.
Før min hest. Ingen behøver bemærke noget.
Elendil?
Jeg beder dig, Elendil.
Gå videre.
Den kaldes Store Grønneskov.
Hold hovedet nede og blikket på klipperne.
Du finder de store folk på den anden side.
Med lidt held kan de hjælpe dig med at finde dine stjerner.
Jeg kan kun sige,
at hårfødderne ikke har set dem,
siden dengang vores forfædre boede i ukendte egne
for over tusind år siden.
Det er længe at vandre. Selv for én med lange ben.
Jeg skulle være blevet på sporet.
Da jeg så stjernen falde, skulle jeg have ladet den være.
-Elanor... -Du prøvede at sige det.
Men nu forstår jeg.
Jeg er blot en hårfod.
Jeg bliver aldrig andet.
Gå i seng, Nori.
Vi kan tage os af det i morgen.
Har du mistet nogen, der stod dig nær?
Til dem?
Slægtninge.
Min bror. Finrod.
Og min mand.
Mand?
Han hed Keleborn.
Vi mødtes i en blomsterlysning.
Jeg dansede, og han så mig der.
Dansede du?
Krigen virkede så fjern dengang.
Da han drog ud, irettesatte jeg ham.
Hans rustning passede ikke.
Jeg kaldte ham en sølvmusling.
Jeg så ham aldrig igen efter det.
Min frue...
Det, du sagde før...
Du tager fejl.
Det er ikke din skyld.
Det er min.
Det var ikke din mening, det skulle ske.
Jeg gav fjenden magt. Det gør mig ansvarlig.
Nogle siger, det er tingenes gang.
Men jeg tror på, de vise også ser på, hvad vi har i hjertet.
Dette var ikke i dit.
Tag ikke denne dags byrde på dine skuldre, Theo.
Den kan være svær at lægge fra sig igen.
Hvordan kan jeg give slip?
Kræfter hinsides mørket er på spil i denne verden.
Måske på sådanne dage
har vi intet andet valg end at stole på deres hensigter.
Og overgive vores egne.
Mit hjem er væk.
Hvad er hensigten med det?
Det kan jeg endnu ikke se.
Undskyld...
Klap i.
Hvad er der? Hvad kan du lugte?
Aske.
Kun aske.
Vi spilder vores tid.
Hvil dig, mens du kan.
Vi rejser ved daggry.
Hvilket lys?
Endnu en rystelse.
Klipperne skal have tid til at falde til ro.
Selvdisciplin, hr. elver.
Medfører det succes?
Det gjorde det i konkurrencen.
Gjorde det?
Nej.
Tabte du med vilje?
Mit mål var aldrig at besejre dig,
men at få din opmærksomhed.
Elverløgne.
Jeg var...
...forpustet.
Pokkers.
Du har altid være en ret dværgagtig elver.
Og du er en ret elveragtig dværg, Durin.
Søn af Durin.
-Sønnesøn af... -Hån mig, hvis du vil...
Det mægtigste, en dværg kan opnå, er at blive sin fars navn værdig.
Vi har hemmelige navne,
vi kun bruger blandt os selv.
Vi afslører dem kun for vores familie.
Koner, forældre, søstre og brødre.
-Elrond... -Gem det, Durin.
Til den anden side.
Javel.
Durin...
Far...
Det er mere, end vi forestillede os.
-Kong Durin, der er en... -Det er nok!
Se nu bare på det.
Pågrib elveren.
Da din mor fødte dig,
var noget i dig misdannet.
Dit åndedrag var ujævnt og tørt.
En lille, ynkelig lyd som skrabende kalksten.
Folk sagde, du ikke ville overleve til vinter.
Og hver nat,
når din mors tårefyldte øjne havde fundet tilflugt i søvnen,
holdt jeg dig ved ildens lys
og holdt din hage oppe hele natten.
Det lod til at lindre det.
Og en nat
kiggede jeg ned på dit lille, nøgne ansigt,
og i det så jeg
en gammel dværgekonges store, grå skæg.
Stor og frygtelig som en hær med bannere.
Og da din mor vågnede, fortalte jeg hende,
at hun ikke behøvede at græde mere.
Vores søn ville overleve, og han ville flytte bjerge!
Hvordan skal jeg kunne flytte bjerge,
hvis du bryder sammen, når jeg graver et enkelt hul?
Du taler om min storhed,
men du kvæler enhver ambition,
ethvert ønske,
enhver tanke, der ikke stammer fra dig.
Det jern, der skal bære den tungeste byrde,
skal også udholde den strengeste anløbning!
At lade sine forbundsfæller dø er ikke anløbning.
Elrond er lige så meget en bror,
som var han blevet smedet i min egen mors mave.
Hvor vover du...
Hvor vover du!
At påkalde din mors minde
for at forsvare din beslutning om at forråde dit eget folk?
Nej! Det er dig, der har forrådt vores folk!
Du spilder vores fremtid, så du kan hænge ved fortiden!
Du vanærer kronen på dit hoved.
Læg det.
Det er ikke dit længere.
Og mens han var på sneglejagt En efterårsdag i gæk
Han lod sit spædbarn græde Strømmen tog hende væk
Poppy? Hvad laver du?
Henter en spand, hvad tror du?
Spis ikke vores forråd! Vi skal gemme det.
Kig ud, så kan vi snakke.
Hvad...
-Hold da op! -Vi har afgrøder nok til at sælge...
Værsgo.
Jeg forstår ikke. Hvordan?
Hvordan tror du?
Han ordnede det.
Er det ikke utroligt?
Der er bytte nok til et festmåltid i aften
og stadig nok til at række til De frosne Fisk.
Malva siger, hun laver noget, der hedder æblesmovs.
-Æblesmovs. -Det var det, jeg sagde.
Fra far.
Tak, Malva. Hvor er din søster?
Er der mere plads? Vi er færdige.
...flød med strømmen Hun græd så højlydt
At kongen af frøfiskene
Forvandlede hende til en snegl
Gamle Bulnerbuk fangede hende Fuld af saft og glæde
De siger, hans lille datter Hende måtte han...
Vent!
Du går den forkerte vej.
Han gik den vej.
Fortsæt.
Nori!
-Lad hende være! -Du hørte hende!
-Gå så med dig! -Forsvind!
Krummer du et hår på hendes fod, spidder jeg jer alle sammen.
Fortsæt. Hold hænderne på...
Hold sammen.
Wow!
Giv mig ham.
Nej.
Du skal hjem. Hører du mig?
Du kommer med os.
Jeg beder dig. Berek.
-Jeg beder dig. -Han lystrer dig ikke.
Han lystrer ikke nogen af os.
Jeg skulle aldrig have trukket elveren ombord.
Jeg skulle have efterladt hende i havet.
Theo?
Dronningen. Er hun her?
Forberedelserne er næsten færdige.
Vi kan tage afsted indenfor en time.
Hvad med sønderlændingerne?
En garnison bliver og fører dem til en sikker boplads.
Og leder efter vores savnede.
Galadriel.
Ingen knæler i Númenor.
Du er ikke i Númenor.
Det er ingen af jer.
Det er alene min skyld.
Vores skibe venter, dronning.
Lad os lægge dette land bag os.
Brug ikke din ynk på mig, elver.
Gem den til vores fjender.
For de ved ikke, hvad de har startet.
For jeg, Míriel,
datter af Ar-Inziladûn, lover dette.
Númenor vil vende tilbage.
Til den tid vil elverne være klar.
Kaptajn, vi sejler med tidevandet.
Kaptajn?
Jeg har den.
Op med dig, min pige. Hjælp mig med at samle, hvad vi kan.
Nu, Nori.
Lad det ikke slå skår i din glæde. Det skal nok gå.
Lyv ikke for hende, Largo. Det er hun for gammel til.
Jeg løj ikke. Det skal nok gå.
For pokker da, Brændefod.
Giv os et øjeblik til at sørge.
Sørge?
Tror du ikke, vi har andet i os?
Vi er hårfødder.
Vi dræber ikke drager.
Graver ikke efter ædelstene.
Men der er noget, vi kan
bedre end nogen andre i Midgård.
Vi er ærlige over for hinanden.
Uanset hvordan vejen snor sig, eller hvor stejlt det bliver,
står vi over for det
med endnu større hjerter end vores fødder.
Og vi bliver ved med at gå.
Hvor skal du hen?
Hjælpe min ven.
Advare ham om, hvad der kommer. Det fortjener han.
Forlader du vejen? Nu? Alene?
Hun er ikke alene.
Vi har efterladt nok. Vi efterlader ikke ham.
I går ingen steder.
Ikke uden mig.
Er du sikker på det, Goldie?
Går I ind i skoven, kommer I måske aldrig ud i live.
Det gør de måske, hvis en stifinder går med dem.
Brændefodspigen gjorde ret i at hjælpe ham.
Og hvis I tror, Malva Enggræs er for stolt til at indrømme det,
hvad nytter det så at leve, hvis man ikke lever nyttefuldt?
Ser du, Malva, for én gangs skyld...
...ville det være storartet, hvis du ikke havde ret hele tiden.
Jeg finder proviant og henter min stav.
Jeg tager med jer.
Vi skal alle sammen dø alligevel.
Kom så. Ellers kan vi være her hele dagen.
Tror I, vi kan finde ham?
Han er en kæmpe. Hvordan kan vi overse ham?
Tror du, hun holder sit løfte?
Nej.
Jeg er sikker på det.
De sårede er blevet tilset. Vi kan rejse.
Hvor tager du hen?
En gammel númenoreansk koloni ved Anduins udmunding.
De kaldte den Pelargir. Det siges, der er friskt land og vand.
En frisk begyndelse.
Så vil jeg melde mig hos storkongen.
For at møde det, der venter mig.
Hvad med vores konge?
Jeres konge?
Har ingen informeret dig?
Informeret mig om hvad?
Halbrand.
Jeg troede, du var død.
Det var bedre, hvis jeg var.
Sønderlændingene fandt ham sådan i går aftes.
Sårene blev betændte i løbet af natten.
Jeg ville behandle ham på vejen, men...
Disse sår behøver elvermedicin.
Kan han ride?
Jeg får helerne til at samle de forsyninger, de kan.
Min ven...
Det lader til, at skæbnen giver os endnu en tømmerflåde.
Det er ikke forbi.
Jeg forlader ikke dette land for at lade det brænde.
Det gør du heller ikke.
Styrke til kongen!
Behold det... soldat.
Kommandør.
Styrke til Sønderland!
Jeg svigtede ham.
Det hele er min skyld.
Nej.
Nej, det er ikke.
Hvis er det så?
Det er din fars.
Han er blevet for gammel, for mistænksom.
Hans sind er for svagt.
Hans øjne er for svage til at se,
at uanset hvor mange våbenskjold han smider på gulvet,
vil det en dag blive dit kongerige.
Durin IV.
Ikke din brors.
Ikke nogen anden dværgefyrstes. Dit.
Og mit.
Og sammen vil vi regere dette bjerg, før vores tid er forbi.
Det mithril tilhører os.
Dig og mig.
Og en skønne dag
skal vi grave.
Forsegl det.
Mine børn.
Smid jeres solkapper og hjelme.
I skal ikke længere plages af dagen.
Det er vores land nu.
Det er vores hjem.
Hil Adar, Sønderlands fyrste!
Nej...
Det navn tilhører et sted, der ikke længere findes.
Hvad skal vi så kalde det?
Adar!
SØNDERLAND
Tekster af: Anders Søgaard
Kreativ supervisor Toni Spring