Kun tammenlehvät punertuvat, suuntaamme Lehtoon.
Valitettavasti matkalla sinne on edessä lukemattomia uhkia.
Olen uhka.
Lopeta!
Valomme on hiipumassa.
Tämä mithril, onko se ainoa pelastuksemme?
Koko haltiarodun tulevaisuus...
On sinun käsissäsi.
Nampat!
Sauron oli vihollisenne siinä missä meidänkin.
Pyydän teitä uusimaan liiton Númenorin ja haltioiden välillä
pelastaaksemme etelämaalaiset.
Anna se minulle.
Se on täällä alla.
Eläköön Etelämaiden todellinen kuningas.
Eläköön!
Suojautukaa!
Kuningatar!
Theo!
TARU SORMUSTEN HERRASTA: MAHTISORMUKSET
Apua!
Halbrand!
Elendil!
Halbrand!
Äiti?
Äiti!
Täällä.
Tule tänne.
-Oletko loukkaantunut? -En.
Pysy luonani.
Tule.
Missä Ontamo on? Hän oli kanssani.
Ryömi.
Ryömi. En hylkää sinua.
Sotilas, täällä!
Valandil.
Sotilas, hän on poissa.
Hän on kuollut.
Tännepäin!
-Hän on poissa. -Tule!
Auttakaa meitä!
Sotilaat, katto romahtaa pian.
Raivatkaa äkkiä tie.
Tännepäin.
Tartu käteeni. Selviät kyllä.
Eteenpäin. Pysykää yhdessä.
Kiireesti, kuningatar.
Menkää.
Menkää siltaa kohti.
Vie heidät pois!
Ei!
Isildur!
Vanha Bolgerbuk hän lähti
Etanoita pyytämään
Hän löysi sata isoa
Minä taas en yhtäkään
Edessäpäin.
Tämä taitaa olla Lehto!
Sanoit samaa aiemminkin.
Ei, hän on oikeassa. Muistan paikan.
Tule.
Haistatko? Savua! Toiset ovat kai alkaneet leipoa.
Herra Onkaloinen.
Mitä tapahtui?
Isoisäni isä kertoi eteläisistä vuorista, jotka voivat syöstä tulikiveä.
Hän sanoi, että ne nukkuvat.
Joskus jopa satoja vuosia.
Ne heräävät jälleen, kun uusi pahuus on nousemassa.
Rankkijalka.
Tuo iso kaverisi.
-Luuletko, että... -Että mitä?
Ehkä hän voisi korjata sen.
-Jatka, Nori. -Kuten susien kanssa.
-Mitä vielä odotat? -En tiedä...
Hän on auttanut paljon.
Olisi aika epäkohteliasta pyytää enemmän.
Vai niin.
Sitten minä pyydän.
Sadoc!
Pois tieltä, pikkuiset.
Á keuta...
Á envinyata...
Envinyata...
Lótë na...
-Lótë na... -Mitä hän oikein mumisee?
Varmaan pieniä sanoja, jotta puu ymmärtää.
Puut eivät osaa puhua.
Jotkut osaavat.
Älkää häiritkö häntä.
Envinyata!
Lótë na!
Voihan puskevat pukit. Sehän toimii.
Á kuita!
Hän korjaa sen.
Juuri niin kuin Sadoc uskoi.
Dilly, tule pois!
-Ei! -Nori!
Rakkaat tyttöni!
Nori! Dilly!
Oletteko kunnossa?
Noin.
Oletko kunnossa?
Olen. Olen kunnossa.
Olen aivan...
Pyydämme tältä vuorelta jotain pyhää.
Siksi tarjoamme jotain pyhää vastineeksi.
Vastineeksi kaivostenne mithrilistä
haltiat ovat valmiit toimittamaan
riistaa, viljaa
ja puutavaraa Eriadorin vanhoista metsistä viidensadan vuoden ajan.
Viidensadan vuoden?
Melkoinen lupaus, jos se pitää.
En ole koskaan pettänyt lupaustani.
Olet näemmä oppinut vähän kivikieltä.
Vaikuttavaa.
Sano, miksi meidän pitäisi luottaa yhteenkään haltiaan?
Ei teidän pitäisikään.
Mutta voitte luottaa minuun.
En ole mikään tavallinen haltia, vaan Elrond Puolhaltia,
ja näen haltioissa sen, mitä he itse eivät näe.
Siksi seison nyt edessänne yksin...
Anelemassa.
Jotta pelastaisitte kansani.
Minä pyydän, jalo kuningas. Auttakaa meitä.
Keskustelen nyt poikani kanssa.
Mitä aiot vastata, isä?
Sanotaan, että kun Aulë loi kansamme,
hän teki meidät kahdesta aineesta.
Tulesta ja kivestä.
Sisällämme elävä kivi janoaa ikuisuutta
ja vastustaa ajan kulkua.
Tuli kuitenkin hyväksyy totuuden.
Sen, että jonain päivänä kaikki tuhoutuu
-ja haihtuu tuhkaksi. -Isä...
Emme kaiva maata, joka ei kestä sitä,
tunkeudu syvyyksiin pimeyden taakse
ja yllytä varjoa, kiveä ja kaivosta hautaamaan meitä vuoren alle.
En vaaranna kääpiöiden henkiä auttaakseni
haltioita huijaamaan kuolemaa.
Huijaamaan kuolemaa?
Isä!
Ystäväni on hukkumassa
ja ojentaa kätensä, jotta vetäisin hänet rantaan.
Pitäisikö minun torjua hänen kätensä,
koska sinä pelkäät jotain kivivyöryä?
Haltioiden kohtalon päättivät monta Aikaa sitten
paljon viisaammat mielet,
jotka näkevät kauemmas kuin omamme.
Jos uhmaamme heidän tahtoaan, koko valtakuntamme voi tuhoutua.
Kenties jopa koko Keski-Maa.
Olen pahoillani, poikani,
mutta heidän aikansa on ohi.
Se täipartainen, kovasydäminen vanha hölmö!
Jospa hän on oikeassa?
Et voi antaa tämän tapahtua!
Mitä muutakaan voimme?
Sanoit toisten kääpiöruhtinaiden olevan avoimia ehdotukselle.
Jos avaamme kaivoksen itse ja todistamme,
että mithriliä voi louhia turvallisesti,
ehkä isäsi joutuu kuuntelemaan.
Ehkä voimme painostaa isääsi.
Hän ei ole vain isäni, Disa.
Hän on kuninkaamme.
Millainen isä olisin, jos opettaisin
lapsillemme, että kuninkaan tahto
on yhtä arvoton kuin pois heitettävä kuona?
Hyvä on.
En olisi saanut sanoa häntä täipartaiseksi.
-Tai hölmöksi. -Niin.
Ei.
Inhoan sitä, kun naljailet äidistäni.
Äidilläsi todella on täitä...
Kunhan vitsailen.
En varmaan saa sinua suostuteltua jäämään illalliselle?
Gil-galadille on ilmoitettava.
Pian hän ei ole enää kuningas, sillä Lindonia ei enää ole.
Onko siis aika sanoa hyvästit?
Me emme sano hyvästi.
-Sanomme namá... -Namárië.
Se on enemmän kuin "hyvää jatkoa".
Se tarkoittaa "kulje hyvyyttä kohti".
Elrond!
Miksi ne tekivät näin?
Tehdäkseen tästä kotinsa.
Oman Varjojen maansa.
Otamme sen takaisin ja ajamme ne pois.
Ei ole kunnon asemia eikä vahvistuksia.
Nämä maat ovat kuolleet.
Pitää ajatella eläviä.
Tai tunkea terästä kurkkuun!
Tämä on ohi.
Ei minun osaltani. En suostu!
Meidän on pakko!
Meidän on pakko.
Mikä teitä hiertää? Ei syy ole teidän.
Kyllä on.
Älkää pysähtykö. Noin.
Auttakaa noita ihmisiä takana.
Isildur?
-Kuningatar! -Hän on hengissä.
-Kuningattareni. -Täällä.
-Onko hän kunnossa? -Luulin kuolleeksi.
Kuningattareni.
Ottakaa hevoseni.
Kapteeni...
-Kapteeni... -Missä hän on?
Missä poikani on?
He ovat kuolleet, eikö niin?
Arondir. Ystäväni. Minun...
Äitini. Kaikki.
Tietämättömän pää kumisee onttona. Älä täytä sitä arvauksilla.
Minne edes olemme menossa?
Númenor pystytti leirin tuolle harjanteelle
kauimmaisen huipun taa.
He ja mahdolliset eloonjääneet pyrkivät sinne,
äitisi mukaan lukien.
Ole varovainen. Örkit liikkuvat nyt päiväsaikaan.
Olen minä ennenkin örkkejä tappanut.
Kun olin sinun ikäisesi, örkkejä ei ollut edes olemassa.
Montako olette tähän mennessä tappanut?
-Monta. -Hyvä.
En käyttäisi sitä sanaa.
Miksi ette?
Pimeys hiipii sydämeen, kun kutsuu synkkiä tekoja hyviksi.
Se luo sisällemme paikan, jossa paha kukoistaa.
Sotaa käydään sekä sisäisesti että ulkoisesti.
Se jokaisen sotilaan tulee muistaa.
Myös minun. Myös sinun.
Olenko siis sotilas?
Ehkä voimme tehdä sinusta sellaisen.
Paljonko leirille on vielä matkaa?
Se on tämän rinteen takana.
Kauanko kestää, ennen kuin tämä savu hälvenee?
Pysähtykää.
Kauanko sitten se hälveni?
Toista kilometriä sitten.
Ymmärrän.
Mutta ette näe?
Pelkkää harmaata.
Jatkakaa matkaa.
Ohjatkaa hevostani. Kenenkään ei tarvitse tietää.
Elendil?
Elendil, minä pyydän.
Jatka matkaa.
Sitä kutsutaan Suureksi vihermetsäksi.
Pidä pääsi alhaalla ja katse noissa kallioissa.
Ison väen asumukset ovat toisella puolella.
Hyvällä tuurilla sikäläiset voivat auttaa sinua löytämään tähtesi.
Sen nimittäin tiedän,
etteivät karvajalat ole nähneet
niitä sen koommin, kun esi-isämme asuivat kaukomailla
yli tuhat vuotta sitten.
Se on pitkä aika vaeltaa pitkäjalkaisellekin.
Ei olisi pitänyt poiketa polulta.
Kun näin tähden putoavan, olisi pitänyt vain antaa olla.
-Elanor... -Yritit varoittaa minua, äiti.
Nyt vihdoin ymmärrän.
Olen pelkkä karvajalka.
Muuta minusta ei tule.
Mene nukkumaan, Nori.
Voimme hoitaa loput huomenna.
Oletteko menettänyt ketään läheistä?
Niille, siis?
Tarkoitan sukulaista.
Veljeni Finrodin.
Ja mieheni.
Miehenne?
Hänen nimensä oli Celeborn.
Tapasimme kukkakedolla.
Hän näki minut, kun tanssin.
Tekö tanssitte?
Sota tuntui silloin kovin kaukaiselta.
Sätin häntä, kun hän lähti.
Haarniska ei istunut kunnolla.
Kutsuin häntä hopeasimpukaksi.
En koskaan nähnyt häntä enää.
Arvon rouva.
Se, mitä sanoitte...
Olette väärässä.
Syy ei ole teidän,
vaan minun.
Et aiheuttanut tätä tahallasi.
Annoin viholliselle voimaa, joten olen vastuussa.
Jotkut sanovat, että asia on niin.
Minä taas uskon, että viisaat katsovat myös sydämiimme.
Tämä ei ollut sydämessäsi.
Älä ota tämän päivän taakkaa kannettavaksesi, Theo.
Et ehkä enää pääse eroon siitä.
Mutta miten pystyn luopumaan siitä?
Tähän maailmaan vaikuttavat pimeyttäkin suuremmat voimat.
Kenties tällaisina päivinä
emme voi muuta kuin luottaa niiden suunnitelmiin
ja luopua omistamme.
Kotiani ei enää ole.
Mihin suunnitelmaan se kuuluu?
En näe sitä vielä.
Herra...
Pää kiinni.
Mitä nyt? Mitä haistat?
Tuhkaa.
Pelkkää tuhkaa.
Ala tulla. Haaskaamme aikaa.
Lepää, kun pystyt.
Lähdemme valon sarastaessa.
Minkä valon?
Taas järistys.
Kivien pitää antaa asettua paikoilleen.
Hieman itsekuria, herra haltia.
Sekö on avain menestykseen?
Oli meidän kisassamme.
Oliko?
Ei.
Hävisitkö tahallasi?
En yrittänyt voittaa sinua,
vaan saada tilaisuuden jutella pidempään.
Haltioiden valheita.
Olin...
hengästynyt.
Pahus soikoon.
Olenkin aina pitänyt sinua vähän kääpiömäisenä haltiaksi.
Itse olet sangen haltiamainen kääpiö, Durin.
Durinin poika.
-Durinin pojanpoika... -Sen kuin naureskelet.
Kunniakkain asia kääpiölle on olla isänsä nimen arvoinen.
Meillä on salaiset nimet,
joita käytämme vain keskenämme,
ja jotka paljastamme vain perheenjäsenille.
Vaimoille, vanhemmille, siskoille ja veljille.
-Elrond... -Kerro myöhemmin.
Toisella puolella.
Niin.
Durin.
Isä.
Sitä on enemmän kuin uskoimmekaan.
-Kuningas Durin, on... -Riittää jo!
Isä. Katso sitä.
Viekää haltia.
Kun synnyit,
sisälläsi oli jotain vialla.
Hengityksesi oli rahiseva ja kuiva.
Pieni, säälittävä ääni, kuin liitukiveä olisi raavittu.
Sanottiin, ettet selviäisi vuottakaan.
Ja joka ilta,
kun äitisi oli kyynelehtinyt itsensä uneen,
pitelin sinua tulen äärellä
ja pidin leukaasi pystyssä koko yön.
Se tuntui helpottavan hieman.
Eräänä yönä
katsoin pieniä, paljaita kasvojasi,
ja näin niillä
vanhan kääpiökuninkaan suuren, harmaan parran.
Mahtavan ja kauhistuttavan kuin sotajoukko lippuineen.
Ja kun äitisi heräsi, sanoin hänelle,
ettei hänen enää tarvitsisi itkeä.
Poikamme jäisi henkiin ja siirtäisi vuoria!
Miten luulet minun pystyvän siirtämään vuoria, isä,
jos hypit seinille, kun kaivan yhden reiän?
Puhut minulle suuruudesta,
mutta tukahdutat kaiken kunnianhimoni,
jokaisen toiveeni
ja jokaisen ajatukseni, joka ei ole lähtöisin sinusta.
Raudan, joka joutuu kannattelemaan raskainta kuormaa,
on myös kestettävä kovinta karkaisua!
Liittolaisten jättäminen kuolemaan ei ole mitään karkaisua.
Elrond on minulle veli
aivan kuin oma äitini olisi hänet synnyttänyt.
Kehtaatkin...
Ettäs kehtaat!
Vetoat äitisi muistoon
puolustellessasi päätöstäsi pettää oma kansasi.
Ei! Sinä petit meidän kansamme!
Haaskaat tulevaisuutemme voidaksesi roikkua kiinni menneessä!
Häpäiset päässäsi olevan kruunun!
Jätä se.
Se ei enää ole sinun.
Kun hän etanoita pyyti Oli päivä syksyinen
Hän lapsen jätti parkumaan Ja virta pois vei sen
Unikko? Mitä teet?
Haen sangon. Etkö näe?
Tarkoitan muonaa. Nuo pitää säästää!
Vilkaisepa ulos, niin jatketaan sitten juttua.
Mitä...
-Katsokaa tuota! -Tuostahan riittää myytäväksikin.
Kas näin.
En ymmärrä. Mistä tämä johtuu?
Mitä luulisit?
Hän korjasi sen.
Voitko kuvitella?
Täällä on riittävästi ruokaa pitoihin,
ja sitä riittää silti aina Kalseaan Kalaan saakka.
Malva aikoo tehdä jotain omenalesettä.
-Omenasosetta. -Niinhän minä sanoin.
Isältä.
Kiitos, Malva. Minne siskosi meni?
Onko siellä vielä tilaa? Valmista tuli.
...virtaa pitkin kellui Päästi kovan parkunan
Niin sammakoiden kuningas
Tytöstä teki etanan
Vanha Bolgerbuk hänet nappasi Mehukkaan, herkullisen
Ja niin pikku tyttärensä Hän pisti...
Odottakaa!
Menette väärään suuntaan.
Hän meni tuonnepäin.
Menkää nyt.
Nori!
-Jättäkää hänet rauhaan! -Niin.
-Menkää tiehenne! -Häipykää!
Jos katkaisette karvankin hänen jalastaan, saatte köniinne.
Anna se minulle.
Ei!
Sinä tulet kotiin. Kuulitko?
Tulet mukaamme.
Ole kiltti, Berek.
-Ole kiltti. -Ei se sinua kuuntele.
Se ei kuuntele ketään meistä.
Ei olisi pitänyt nostaa haltiaa lautalle.
Olisi pitänyt jättää hänet mereen.
Theo?
Onko kuningatar täällä?
Valmistelut on lähes suoritettu.
Voimme lähteä tunnin kuluttua.
Entä etelämaalaiset?
Yksi vartio jää saattamaan heidät turvalliseen asuinpaikkaan
ja etsimään kadonneitamme.
Galadriel.
Númenorissa ei polvistuta.
Ette ole Númenorissa.
Kumpikaan teistä ei ole.
Syy siihen on yksin minun.
Laivamme odottavat, kuningatar.
Jätetään tämä maa taaksemme.
Älä tuhlaa sääliäsi minuun, haltia.
Säästä se vihollisillemme,
sillä he eivät tiedä, mitä ovat aloittaneet.
Sillä minä, Míriel,
Ar-Inziladûnin tytär, vannon tämän.
Númenor palaa.
Silloin haltiat ovat valmiina.
Kapteeni, purjehdimme, kun vuorovesi sallii.
Kapteeni?
Anna minä.
Nouse ylös, tyttö. Auta minua keräämään se, minkä pystymme.
Heti.
Älä anna tämän murtaa mieltäsi. Kyllä se tästä.
Älä valehtele hänelle, Largo. Hän on siihen liian vanha.
En valehdellut. Kyllä tämä tästä.
Hyvänen aika, Rankkijalka.
Anna meidän surra hetki.
Surra?
Luuletko, ettemme muuhun pysty?
Olemme karvajalkoja!
Me emme tapa lohikäärmeitä.
Olemme huonoja jalokivien kaivajia.
Mutta tiedän, että yhden asian
osaamme paremmin kuin muut Keski-Maan olennot.
Me pysymme toistemme tukena.
Olipa tie kuinka mutkainen tai jyrkkä tahansa,
me kohtaamme sen
sydämellä, joka on vielä suurempi kuin jalkamme.
Ja jatkamme matkaa.
Nori. Minne menet?
Auttamaan ystävääni.
Varoittamaan häntä. Hän ansaitsee edes sen.
Aiotko poiketa nyt polulta? Yksinäsi?
Ei hän ole yksin.
Olemme jättäneet monia jälkeen. Häntä emme jätä.
Te tytöt ette mene minnekään.
Ette ilman minua.
Oletko varma tästä, Kaunokki?
Tuohon metsään menevät eivät ehkä koskaan palaa.
Ehkä palaavat, jos heillä on suunnistaja mukanaan.
Rankkijalan tyttö toimi oikein, kun auttoi häntä. Tyttö oli oikeassa.
Eikä Malva Metsäruoho ole liian ylpeä myöntämään sitä.
Mitä iloa on elää, Sadoc, jos ei elä oikein?
Malva, jos edes kerran...
Olisi hienoa, jos edes kerran voisit olla olematta oikeassa.
Haen varusteet ja keppini.
Tulen mukaan.
Ei sillä ole väliä. Kuolemme kaikki.
Tulkaa nyt, ettei mene koko päivää.
Luuletko, että löydämme hänet?
Hän on jättiläinen. Miten häntä voisi olla huomaamatta?
Uskotko, että hän pitää lupauksensa?
En.
Olen varma siitä.
Luut on korjattu ja haavat sidottu. Olemme valmiit matkaan.
Minne menette?
Vanhaan númenorilaiseen siirtokuntaan Anduinin suulla.
Sen nimi oli Pelargir. Siellä on kuulemma maata viljeltäväksi ja makeaa vettä.
Uusi alku.
Raportoin korkealle kuninkaalle.
Kohtaan sen, mikä minua odottaa.
Entä meidän kuninkaamme?
Teidän kuninkaanne?
Eikö kukaan kertonut?
Kertonut mitä?
Halbrand.
Luulin, että kuolit.
Kunpa olisinkin kuollut.
Etelämaalaiset löysivät hänet tässä kunnossa eilisiltana.
Haava tulehtui yön aikana.
Ajattelin yrittää hoitaa häntä matkalla, mutta...
Haavaan tarvitaan haltiarohtoja.
Voiko hän ratsastaa?
Käsken parantajien kerätä ne tarpeet, mitä löytävät.
No niin, ystäväni.
Kohtalolla on näköjään vielä yksi lautta meitä varten.
Tämä ei ole ohi.
En hylkää näitä maita ja jätä niitä poltettaviksi.
Etkä myöskään sinä.
Voimaa kuninkaalle!
Pidä se... sotilas.
Komentaja.
Voimaa Etelämaille!
Minä petin hänet.
Syy on kokonaan minun.
Ei.
Ei ole.
Kenen sitten?
Isäsi.
Hänestä on tullut liian vanha ja epäluuloinen.
Hänen mielensä on liian heikko.
Hänen sumentuneet silmänsä eivät näe,
että vaikka hän kuinka paiskoisi vaakunoita lattialle,
tämä valtakunta on jonain päivänä sinun.
Durin neljännen.
Ei veljesi
eikä jonkun toisen kääpiöruhtinaan, vaan sinun.
Ja minun.
Yhdessä hallitsemme tätä vuorta ja muitakin, ennen kuin aikamme päättyy.
Mithril kuuluu meille.
Sinulle ja minulle.
Ja jonain päivänä
me vielä kaivamme.
Sulkekaa se.
Lapseni.
Heittäkää pois aurinkoviittanne ja kypäränne.
Päivä ei enää tule rasittamaan teitä.
Tämä maa on nyt meidän.
Se on kotimme.
Eläköön Adar, Etelämaiden ruhtinas!
Ei.
Sen nimistä paikkaa ei enää ole.
Miksi meidän pitäisi sitä kutsua?
Adar! Adar! Adar!
ETELÄMAAT
Tekstitys: Alan Smithee
Luova tarkastaja Maarit Hirvonen