De qui era la daga, Galàdriel?
Del meu germà. El mataren els servents d'en Sàuron.
Després de la derrota de Mórgoth, aquell que anomenes Sàuron
pretenia construir un poder no des de la carn, sinó sobre la carn.
Jo vaig matar en Sàuron.
No et crec.
Á kuita!
Dilly, aparta't!
Però, malgrat tots els nostres esforços, el nostre declivi s'ha accelerat.
El mithril és l'únic que ens pot salvar?
Res no n'atenua la llum.
-Rei Durin… -Prou!
No penso arriscar vides de nans per ajudar els elfs a burlar la mort.
Me'n vaig a la Terra Mitjana.
Allà només t'espera la foscor.
Refugieu-vos!
No!
On és el meu fill?
Adar!
Deixem aquesta terra darrere les veles.
-Lluitant al teu costat, he sentit… -Jo també ho he sentit.
Requereix medicina èlfica.
Força al rei!
On vas?
-A prevenir-lo. -Sola?
No hi anirà sola.
ERYN GALEN La Verda Boscúria
No ets cap perill.
Ets bo.
Nori?
Hem vingut per servir-te, senyor Sàuron.
EL SENYOR DELS ANELLS: ELS ANELLS DE PODER
En Guil-galad arriba demà
i espera que li brindem un pla per salvar el reialme èlfic.
I no en tenim cap.
Si hi hagués una manera…
d'aconseguir més amb menys.
El Sol mateix al principi no era més gran que el palmell de la meva mà.
I com podríem igualar els poders que forjaren el Sol?
No ens queda temps, Celebrímbor.
Hem d'informar el Rei Suprem del nostre fracàs.
Els elfs s'hauran de preparar per deixar aquestes costes. Per sempre més.
Galàdriel?
Élrond.
Què ha passat?
Una llança enemiga. Fa sis dies.
Hem cavalcat sense descans.
El podeu ajudar?
Á tulë koivienna…
El rei de les Terres del Sud? Com és que el teu camí es creuà amb el seu?
Com és que ets aquí?
Com és que tu ets aquí?
Vine. Tenim molt de què parlar.
Mai t'hauria d'haver empès a embarcar-te.
Hauria d'haver confiat en tu. És un error que no tornaré a cometre.
Vaig saltar d'aquell vaixell…
perquè al meu cor encara no me'n considerava mereixedora.
Sabia que, d'alguna manera, la meva tasca aquí no havia conclòs.
I, quan vaig emergir, només podia nedar
i resar per haver triat sàviament.
No vaig travessar aquell oceà d'amargor…
per ofegar-me ara.
Ni permetré que t'ofeguis tu.
T'he enyorat.
Què hem de fer?
L'únic que podem fer.
Nedar.
Qui hi ha?
Qui hi ha? Mostra't.
Que hi és, la Galàdriel?
No.
No hauries d'estar descansant?
Quin lloc és, aquest?
Aquest fou el taller d'en Celebrímbor.
El gran Celebrímbor?
No deu ser per aquí, oi?
Doncs… De fet, sí que hi és.
Celebrímbor…
El mestre que em va instruir
parlava meravelles del vostre bon ofici.
No hauria ni somiat que tindria l'ocasió d'admirar-lo en persona.
Ets ferrer?
Bé… No em puc comparar amb el vostre art.
Aquestes gemmes, mai no havia vist res de semblant.
Com teniu pensat fer-les servir?
L'orfebreria d'en Fëanor aconseguí capturar l'essència de Vàlinor.
Vull fer el mateix amb la Terra Mitjana.
Quin mineral més peculiar. Què és?
Insuficient.
Insuficient per què?
Si us plau.
Heu intentat combinar-lo amb altres minerals per treure'n més profit?
No seria escaient per aquest mineral.
-Per què no? -En grans quantitats,
diluiríem massa les seves qualitats úniques.
Disculpeu-me, però a risc de semblar ximple,
no podria l'aliatge adequat amplificar-ne les qualitats?
Amplificar-les?
D'on jo vinc, hi havia menys metalls bons que dents de gallina.
Els combinàvem per aprofitar-ne les fortaleses i amagar-ne els defectes.
Unes traces de níquel afegides al ferro li donen a una fulla lleugeresa i força.
No hi podria haver un aliatge que millorés les qualitats del vostre mineral?
Doncs és… un suggeriment intrigant.
Considereu-lo… un regal.
Aviat, emprendrà el camí que suposa la fi de tot home que el recorre.
Les banderes negres ompliran el nostre port.
Serà el nostre deure forjar per ell una tomba,
garantint-li la immortalitat en pedra que cap home,
ni tan sols un rei, pot atènyer en vida.
Dibuixants de tot Númenor han estat convocats per capturar el seu semblant,
perquè puguin proposar un disseny.
De tots els aprenents,
se us ha escollit perquè en proposeu un també.
En els pròxims dies,
cadascú de vosaltres gaudirà d'una hora amb el rei.
Feu-ne un bon ús.
Sé el que has estat fent en la foscor de la nit,
-quan creies que tots els ulls dormien. -Perdoneu.
La vostra donzella tornarà de seguida, Majestat.
Així encara hi ha temps.
Temps per què?
Per prevenir-te, jove Míriel.
-Us equivoqueu. No soc… -Reina? Encara no.
Però ho seràs. Per tant, has de saber que,
si no es restauren els vells costums del nostre poble,
la nostra illa caurà.
Ajuda!
El rei! Ajuda!
Vine. Hi has de pujar.
Però no facis com jo. El vaig mirar massa temps.
I ara no puc distingir el que és del que era,
ni el que fou del que serà.
Un objecte. Per a tota la Terra Mitjana.
Sé que sembla estrany, Rei Suprem,
però hauríem d'exhaurir totes les solucions possibles.
Quina mena d'objecte, exactament?
Seria més petit del que ens havíem imaginat.
Quelcom que es pogués dur…
-Un ceptre. -Una espasa?
O potser… una corona.
Per què una corona?
Una forma circular seria l'ideal.
Permetria que la llum s'arquegés formant un cercle ininterromput,
generant així un poder que resultaria il·limitat.
I posaríeu tot aquest poder al front d'un únic individu?
No al de qualsevol, Rei Suprem. Al vostre.
Aquests xiuxiueigs són perillosos…
De vegades, el perillós és l'únic camí.
D'altra manera, jo no seria aquí.
Tu no hi hauries de ser de cap manera.
Rei Suprem, només demanem el temps necessari
per reunir els elfs ferrers i provar la teoria…
El temps se'ns esgota.
-Sí, per això… -Més ràpid que no us penseu.
Des de l'erupció de la muntanya de foc, el Gran Arbre no deixa de perdre fulles.
Aviat, en cauran les darreres.
I, tret que el nostre poble deixi aquestes costes, nosaltres també caurem.
No hi ha cap elf a la Terra Mitjana que anheli més que jo una solució.
Però, si aquesta era la nostra salvació, lamento dir-vos que la necessitàvem abans.
Jo estava a punt de trobar-la.
Fins que no vaig parlar amb l'home del sud…
El pària? Ha estat idea seva?
Els seus suggeriments no foren sinó la clau per obrir la presa.
Estem a les portes de crear una nova mena de poder.
No de força, sinó d'esperit.
No des de la carn, sinó sobre la carn.
Parlem de…
Parlem d'un poder del món ocult.
Em sap greu, senyor Celebrímbor.
Ara i aquí us ordeno que abandoneu la ciutat
i retorneu a Lindon immediatament.
Tots vosaltres.
Aquestes paraules, "un poder sobre la carn".
On les heu sentides?
Estava consultant els meus ferrers. Diria que…
-Diria que són meves. -En Halbrand era amb vós?
Què hi fa, això? S'ha acabat.
Rei Suprem, espereu!
-Ho lamento… -Doneu-me tres mesos.
És el mínim que se'm deu.
No se't deu res.
Doncs no ho feu com a recompensa.
Sinó perquè us ho demano.
És l'esperança d'un ximple, Élrond.
Un esforç en va. Res més.
"L'esperança mai no és vana. Ni tan sols quan és magra."
O heu oblidat el vostre propi consell?
Necessito llinatges reals, estirps. El que trobis sobre les Terres del Sud.
El nostre arxiu és limitat pel que fa als regnes mortals.
Hauré d'escorcollar les catacumbes per això.
-Vine. -Tres setmanes…
Tres setmanes per a una tasca que podria prendre tres segles.
La limitació pot ser la progenitora de la invenció.
Ves. I no en parlis amb ningú.
No temis.
En Celebrímbor trobarà una solució. N'estic segur.
De sobte, sembla que els dos us coneixeu força bé.
Només ofereixo la meva humil ajuda.
Si et dic la veritat, encara no m'ho acabo de creure.
Algú com jo, aquí,
treballant amb els elfs ferrers d'Erégion.
Gràcies, Galàdriel.
Per haver-te dut aquí?
Per salvar-me la vida.
Com tu salvares la meva. La nostra balança està en equilibri.
No.
No, tu has fet molt més que això, per mi.
Jo ja m'havia rendit,
però tu vas creure en mi.
Vas veure força en mi.
M'has fet arribar allà on ningú més m'hauria portat.
No ho oblidaré mai.
I m'asseguraré que ningú altre ho oblidi.
No temis, amo.
Com més es despertin els teus poders, més es debilitarà el vel.
Vel?
El vel amb què et van cobrir la ment aquells que et varen derrotar.
Però hem vingut aquí a donar-te la benvinguda.
A portar-te a les nostres terres.
Les vostres terres?
Ja les coneixes.
Els estels.
S'anomena el Capell de l'Ermità.
Una configuració visible des d'un sol lloc.
Lluny, cap a l'est, allà on els estels són estranys.
Les terres de Rhûn.
-Rhûn… -Sí.
On per fi se't coneixerà com qui ets en veritat.
Vas caure dels estels, però ets més gran que ells.
Car el foc obeeix la teva voluntat.
Vas caure sota la pols, però la pols et tem.
Car tremola amb la teva còlera.
Els vents i les aigües, la calor i el fred.
A Rhûn aprendràs a comandar-los tots.
I tot ésser, camini o s'arrossegui, serà el teu esclau.
-Car tu ets el senyor Sàuron. -Car tu ets el senyor Sàuron.
Prou!
Amb el temps, aprendrà a controlar els seus poders.
De moment, lligueu-lo.
Què passa?
Bé, en la llarga tradició de males idees, aquesta podria ser la pitjor.
Que en tens cap de millor?
Falta la tercera.
On s'ha ficat, la tercera?
Millor dues que tres. És la nostra oportunitat.
Ei!
Brandipeu! Corre!
Sadoc!
Amo, asserena't.
Nori. Nori, anem!
Vinga!
Fes que hi vegi.
Agafa-la.
Et necessitem. Si us plau, agafa-la.
No t'acostis a mi. O et…
Et faré mal. De nou.
Què? Què t'han fet?
M'han mostrat el que soc.
Només tu pots mostrar el que ets.
Ho tries amb les teves accions.
Ets aquí per ajudar.
Ho sé.
Tanca els ulls. Només et farà mal un moment.
No!
De l'ombra veniu.
I a l'ombra us ordeno que torneu!
-No és en Sàuron. -És l'altre, l' istar. És…
Soc bo.
Nori!
Sadoc?
No et moguis. Trobarem la manera de carregar-te per tornar.
Em sap greu, bona dona.
Em penso que estic a punt de desviar-me per un altre camí.
Senyor Caus…
No passa res, Cofoia.
La senyora m'estarà esperant.
Ara, si no et fa res, m'agradaria quedar-me assegut una estona
i veure sortir el Sol.
Un, dos, tres,
quatre, cinc, sis,
set, vuit…
N'hi ha nou.
D'esglaons, fins a coberta.
Aneu bé.
Torna a parlar-me amb condescendència i et trauré el vaixell.
Veniu, doncs.
Us ajudo.
I qui t'ajuda, a tu?
Atesa la teva pèrdua,
entendria que a la tornada volguessis prendre't un temps de permís.
Un cop em vau preguntar per què havia tret la Galàdriel de la mar.
Vaig afirmar que no tenia elecció.
Però la veritat és que podria haver-la deixat.
Haver-me negat a seguir-la fins a la Terra Mitjana.
O haver-ho impedit al meu fill.
Però a cada pas vaig prendre aquestes decisions perquè…
Per què, Eléndil?
Perquè Eléndil no només vol dir "aquell que estima els estels".
Però no m'imaginava que em portaria aquí.
El meu pare em va dir un cop que el camí dels Fidels
és comprometre's a pagar el preu,
encara que no se'n pugui conèixer el cost,
i confiar que, a la fi, sortirà a compte.
De vegades, el cost és elevat.
Ho és.
Llavors, no tenim més remei que continuar servint.
I jo, per part meva, m'asseguraré que el final valgui la pena.
Passi el que passi?
Passi el que passi.
Capità. Hem albirat Númenor.
Majestat.
Eléndil. Què hi ha? Què passa?
Què és?
Què veus?
Què ha passat?
El mithril és orgullós.
Rebutja tot intent de mesclar-lo amb minerals inferiors.
Servir-se dels poders del món visible i l'ocult
semblava que estovava els límits de tots dos.
No té cap sentit.
Hem fet prou pressió per fondre el cel amb la terra.
-Hauria d'haver aguantat! -Paciència. Això és un viatge.
No totes les passes ens faran avançar. Demana temps.
-Temps? No en tenim. -Temps…
Potser ja n'hi ha prou, per avui.
Potser ens estem esforçant en excés.
"Esforçant en excés"?
Suposem que aquest és el problema.
Suposem que ens hem excedit en l'ús de la força.
Què vols dir?
Que els metalls no s'haurien d'aliar per la força,
sinó que s'haurien d'atreure o de persuadir.
Si fos veritat, ho estaríem fent a l'inrevés.
De pressa. Desmunta això. Tornem a començar.
Missenyora.
Galàdriel!
Ja ho tenim.
No sé com no se'ns ha acudit abans.
És massa poder per un sol objecte.
En necessitem dos.
En crearem dos.
-Dues corones? -No exactament.
Haurà de ser una cosa…
més petita.
Vine, ara ho veuràs.
No fins que no em diguis qui ets.
Ja ho saps, qui soc.
Qui ets realment.
Galàdriel, no sé de què…
No hi ha cap rei de les Terres del Sud.
El llinatge es trencà.
El darrer home que portà el teu blasó morí més de mil anys enrere.
Sense cap hereu.
Et vaig dir que l'hi havia pres a un mort.
No.
No, al rai em salvares…
Al rai, tu em vas salvar a mi.
Convenceres la Míriel de salvar la Terra Mitjana.
Tu la vas convèncer. Jo em volia quedar a Númenor.
Lluitares al meu costat.
Contra el teu enemic. I el meu.
Digues-me el teu nom.
Estic despert des d'abans del trenc del primer silenci.
En aquest temps… he tingut molts noms.
Tornes a perdre l'equilibri, germana?
Només ha estat una ensopegadeta.
Vinga, amunt.
Surt de la meva ment.
Si us plau, germana.
Mira'm.
Galàdriel.
La meva vella daga.
L'has conservada tot aquest temps.
Has estat molt valenta.
Has lluitat amb feresa. Durant moltíssims anys.
Per acomplir el que jo no vaig poder.
La teva tasca era caçar en Sàuron.
La meva tasca era garantir la pau.
Però vaig aprendre que en Sàuron tenia la mateixa.
No.
No, vas morir.
Amb infinitat d'altres, per culpa seva.
No, Galàdriel.
El poder que ell cercava no era per destruir la Terra Mitjana,
sinó per guarir-la.
El mateix que procuren els teus companys elfs en aquest moment.
No cal que els menteixis.
Deixa'ls continuar la feina.
Recordes el que et vaig xiuxiuejar sota aquest arbre mateix?
Torna a palpar la foscor.
El meu germà és mort. Per culpa teva.
Galàdriel. Per què ho dius, això?
Com pots dir una cosa així?
Galàdriel.
Galàdriel. Torna a mi.
Galàdriel. Mira'm!
Galàdriel. Mira'm.
Saps qui soc.
Soc el teu amic.
Ets amic de Mórgoth.
Quan Mórgoth va ser derrotat,
va ser com si un gran puny clos
s'obrís i deixés anar el meu coll.
I en la quietud d'aquella primera albada,
per fi, vaig tornar a sentir la llum de l'Únic.
I vaig saber que, si alguna vegada volia trobar el perdó,
havia de guarir tot allò que havia ajudat a destruir.
Cap penitència no pot esborrar el mal que has causat.
-No ho creus, això. -No em diguis el que crec.
No. Tu m'ho vas dir.
Després de la nostra victòria, em vas dir que m'alliberés de tot el que havia fet.
-Em vas enganyar. -Et vaig dir la veritat.
Et vaig dir que havia fet el mal i no et va importar.
Perquè sabies que el nostre passat no significava res,
comparat amb el nostre futur.
Aquest futur no existeix.
Vols dir?
Els altres t'esguarden amb dubte.
Només jo veig la teva grandesa.
Només jo veig la teva llum.
Faries de mi una tirana.
Faria de tu una reina.
Formosa com la mar i el Sol.
Més forta que els fonaments de la terra.
I tu, el meu rei.
El Senyor Fosc.
No. Fosc no.
No amb tu al meu costat.
Un cop em vas dir que havíem coincidit per algun motiu.
És aquest.
Tu em lligues a la llum i jo et lligo al poder.
Junts, podem salvar la Terra Mitjana.
Salvar?
O governar?
No hi veig cap diferència.
I per aquesta raó… mai no seré al teu costat.
No tens elecció.
Sense mi, el teu poble s'esvairà.
I l'ombra s'estendrà i s'enfosquirà fins a engolir el món.
-Em necessites. -T'hauria d'haver deixat al mar.
On eres perquè els elfs et van desterrar.
Et van desterrar per dignar-te a pidolar uns pocs soldats.
Què faran quan els diguis que eres la meva aliada?
Quan els diguis que en Sàuron és viu gràcies a tu!
I moriràs gràcies a mi!
Galàdriel!
Impostor!
Galàdriel, para! Soc l'Élrond.
Demostra-ho.
On ens coneguérem?
Vora el mar. Quan em vaig quedar orfe.
Estava sol. Un jove mig elf sense amics ni família.
Em donares aigua.
Élrond.
Á cuith tessë, Galàdriel.
En Celebrímbor. On és?
Al taller. Deu estar a punt d'acabar.
No!
Galàdriel! Què ha passat?
Galàdriel!
Ja ho heu fet?
Galàdriel. Estàs xopa com un còdol de riu.
Per què?
Perquè l'he treta de les aigües del Glànduin.
El Glànduin? Què ha passat?
Galàdriel.
On és, en Halbrand?
Ha marxat. I dubto que torni.
I si ho fes, cap de nosaltres no hauria de tenir-hi tractes.
Què ha passat a la vora del riu?
Un cop em parlares d'un error.
Un que no tornaries a cometre.
Fas que aquesta promesa sigui difícil de complir.
Si fos fàcil, no requeriria confiança.
Aleshores, continuem?
No.
N'hem de fer tres.
Tres? Per què tres?
Un sempre corromprà. Dos dividiran.
Però amb tres hi haurà equilibri.
Els poders que forgem avui han de ser sols pels elfs.
Mai tocats per altres mans.
Galàdriel, he determinat que la puresa
dels minerals inferiors i l'aliatge és crucial.
Necessito or i argent de la més exquisida qualitat.
Necessito or i argent de Vàlinor.
La veritable creació exigeix… sacrifici.
Ja recordes alguna cosa més?
Fragments. Impressions.
En vindran més, però per descobrir la resta, sé que he d'anar a Rhûn.
Es van equivocar amb el teu nom.
I si s'equivoquen també amb això? O si mentien, o…?
El que van dir, sé que era veritat, amb una certesa que no puc explicar.
Et…
Et van dir d'una altra manera: "Istar."
És el que ets?
"Istar"?
En la teva llengua, seria "savi".
O…
"màgic".
Tens clar que no vindràs amb nosaltres, oi?
Adesiara, el camí ens ve donat per poders més grans que els nostres.
En moments així, hem de fer que els peus vagin
allà on els nostres cors desitjarien no aventurar-se.
Per molts perills que ens aguaitin pel camí.
Dit així, sembla una aventura.
Sol, només és un viatge.
Les aventures s'han de compartir.
Crec que ja he viscut més aventures de les que una peupilosa podria esperar.
Segons això, si anem cap al nord,
ens esperen trenta dies de camí segur.
Tot herba verda i sense trols.
-Bé! I cap avall, pel que sembla… -El tens a l'inrevés.
Em sap greu, Malva. Pendents empinats i esbarzers durant setmanes.
Ja que ets tan saberuda, per què no busques tu el camí?
Vigileu els petitons i els endarrerits.
Ningú surt del camí!
I ningú camina sol!
Sonava més bé quan ho deia en Sadoc.
Tant de bo el vell xaruc fos amb nosaltres.
Hi és.
Ves.
Ara ets part d'alguna cosa més gran.
Et necessita.
I el teu lloc és allà fora.
Adeu, Nori!
-Adeu… -Ves amb compte!
Cuida't.
-Has agafat el fanal? -És clar.
Bé.
Doncs… Adeu.
Nori…
Té, alguns cargols per l'homenot.
Ja saps quina gana que gasta.
I una altra manta, per si tens fred. Molt bé.
Ja ens veurem.
Quin pare tens.
Estàs a punt d'aventurar-te al gran món i no t'he ensenyat res de res.
Au, i tant que sí.
Apaga sempre el teu foc amb aigua i terra.
No pixis a la vora d'un riu. No saps mai si hauràs de beure riu avall.
I un peupilós groller arribarà tan lluny… com una roda quadrada.
Una roda quadrada…
Sempre he parat bé l'orella, pare.
Descobreix fins on arriba el riu. On aprenen els seus cants els pardals.
Ho faré, mare.
I seré prudent.
No.
Seràs audaç.
Ves…
Abans no t'ho repensis.
O no ens ho repensem.
Espera! Nori!
Rosella!
Per què la gent que més m'estimo sempre se n'ha d'anar?
Perquè, si no ho féssim, mai no aprendríem res de nou.
Tornaràs? M'ho promets?
-Tindràs cura de tots? -És clar que sí, cap de peu.
Ets la meva millor amiga en tot aquest món enorme i salvatge.
Faria el que fos per tu.
El món no és tan enorme, Rosella. Som nosaltres, que som petites.
No et separis gaire del gegant.
És un bon amic, quan el necessites.
No tant com tu.
-N'estàs segura? -Més que mai.
Tots t'estan fent adeu.
Si em giro, mai no seré capaç de marxar.
Llavors, potser val més que vagis tu al davant.
Ara que ha arribat el moment, els peus em pesen com el ferro.
Per no dir que no tinc ni idea de cap a on tirar.
Cap allà.
N'estàs segur?
No del tot.
Però d'allà m'arriba una aroma dolça.
Quan dubtis, Elanor Brandipeu…
deixa't guiar pel nas.
Tres anells per als reis elfs
Dessota el cel
Set per als senyors dels nans
En llurs cavernes
Nou per als homes mortals
Que periran
Un és per al Senyor Fosc
En son fosc tron
Allà a la terra de Mórdor
On s'estén l'ombra
Un anell per manar a tots
Un per trobar-los
Un anell per reunir-los
I, en les tenebres, tenir-los tots lligats
A la terra de Mórdor
On s'estén l'ombra
Subtítols: Guillermo Parra
Supervisor Creatiu: Roger Peña