Čí to byla dýka, Galadriel?
Mého bratra. Zabili ho služebníci Saurona.
Po Morgothově porážce se ten, jemuž říkáš Sauron,
snažil stvořit moc, která by nebyla tělesná, ale duchovní.
Zabil jsem Saurona.
Nevěřím ti.
Á kuita!
Dilly, pozor!
Ale navzdory našemu úsilí se úpadek ještě zrychlil.
A tenhle mitril... Je to naše jediná spása?
Nic jeho světlo neutlumí.
-Králi Durine... -Dost!
Nebudu riskovat životy trpaslíků, abych pomohl elfům přelstít smrt.
Jedu do Středozemě.
Čeká tě tam jen temnota.
Schovejte se!
Ne!
Kde je můj syn?
Adar!
Nechme tuto zemi za sebou.
-Když jsem bojoval po tvém boku, já... -Také jsem to cítila.
Tahle rána potřebuje elfskou medicínu.
Sílu králi!
Kam to jdeš?
-Varovat ho, co se chystá. -Sama?
Nebude sama.
ZELENÝ HVOZD
Nejsi nebezpečí.
Jsi dobrý.
Nori?
Přišly jsme vám sloužit, lorde Saurone.
PÁN PRSTENŮ: PRSTENY MOCI
Gil-Galad dorazí zítra
a bude očekávat návrh plánu na záchranu všech elfů.
A žádný nemáme.
Kdyby existoval nějaký způsob,
jak udělat hodně z mála.
Samotné Slunce začalo jako něco malého, co by se mi vešlo do dlaně.
Jak se můžeme vyrovnat silám, které stvořily Slunce?
Došel nám čas, Celebrimbore.
Musíme informovat Velekrále o našem neúspěchu.
Pak se elfové musí připravit opustit tuto zemi. Navždy.
Galadriel?
Elronde.
Co se stalo?
Nepřátelské kopí. Před šesti dny.
Jeli jsme bez odpočinku.
Pomůžeš mu?
Á tulë koivienna...
Král Jižních krajů? Jak se tvoje cesta zkřížila s jeho?
Jak to, že jsi tady?
Jak to, že jsi tady ty?
Pojď. Musíme si toho hodně říct.
Neměl jsem tě posílat na tu loď.
Měl jsem ti věřit. Takovou chybu už neudělám.
Z té lodi jsem vyskočila...
Protože jsem věřila, že jí ještě nejsem hodna.
Nějak jsem tušila, že můj úkol není dokončen.
Když jsem se vynořila, nezbývalo mi nic jiného než plavat
a modlit se, že to bylo moudré rozhodnutí.
Ten oceán jsem nepřeplavala,
abych se teď utopila.
A nedovolím to ani tobě.
Chyběla jsi mi.
Co budeme dělat?
To jediné, co můžeme.
Plavat.
Kdo je tam?
Kdo je tam? Ukaž se.
Je tu Galadriel?
Ne.
Neměl bys odpočívat?
Co je to za místo?
Byla to Celebrimborova dílna.
Celebrimborova?
Není tu, nebo ano?
No... Vlastně je.
Celebrimbor...
Mistr, u kterého jsem se učil,
mluvíval o divech tvého řemesla.
Nikdy se mi nesnilo, že bych je mohl vidět na vlastní oči.
Jsi kovář?
No... K tvému umění mám daleko.
Tyto drahokamy... Nikdy jsem neviděl nic podobného.
Na co je chceš použít?
Feänorovo šperkařství dokázalo zachytit esenci Valinoru.
Chtěl jsem se pokusit o totéž pro Středozem.
To je zvláštní ruda. Co je to?
Není jí dost.
Dost na co?
Prosím.
Zkusils ji zkombinovat s jinými? Abys ji lépe využil?
Pro tuto rudu by to nebylo vhodné.
-Proč ne? -Protože na množství, jaké potřebujeme,
bychom její vlastnosti moc zředili.
Možná budu znít jako hlupák,
ale nemohla by správná slitina její vlastnosti zesílit?
Zesílit?
Tam, odkud pocházím, byly vzácné kovy málo dostupné.
Naučili jsme se je kombinovat, abychom skryli nedostatky a využili klady.
Viděl jsem přidání niklu do železa, aby byl meč lehčí a silnější.
Nemohla by existovat slitina, co by zesílila vlastnosti tvé rudy?
To je zajímavý návrh.
Je to... dárek pro tebe.
Brzy půjde cestou, která ho dovede ke konci bytí.
Černé prapory zaplní náš přístav.
Naší povinností bude postavit mu hrobku,
která mu zajistí nesmrtelnost vytesanou do kamene, jaké žádný muž,
dokonce ani král, za života nedosáhne.
Kreslíři z celého Númenoru byli povoláni, aby zachytili jeho podobu
a předložili svůj návrh.
Ze všech učňů
jste byli vybráni vy.
V nadcházejících dnech
dostanete jednu hodinu u krále.
Využijte ji dobře.
Vím, co děláš za temných nocí,
-když si myslíš, že všichni spí. -Omlouvám se.
Vaše služebná se hned vrátí, můj králi.
Pak je ještě čas.
Čas na co?
Abych tě varoval, mladá Míriel.
-Mýlíte se. Nejsem... -Ještě královna? Ne.
Ale budeš. Tak věz,
že když brzy neobnovíš starý řád,
náš ostrov padne.
Pomoc!
Jde o krále! Pomoc!
Pojď. Musíš jít nahoru.
Ale nedělej to, co jsem udělal já. Hleděl jsem tam příliš dlouho.
A teď nemohu oddělit to, co je, od toho, co bylo.
Co bylo od toho, co bude.
Jeden předmět. Pro celou Středozem.
Vím, že to zní zvláštně, Velekráli.
Ale musíme vyčerpat všechny možnosti.
Jaký přesně předmět?
Byl by menší, než jsme původně chtěli.
Něco, co by se dalo nosit...
-Žezlo. -Meč?
Nebo třeba... Koruna.
Proč koruna?
Kruhový tvar bude ideální.
Umožní světlu, aby nerušeně cirkulovalo
a neomezeně sílilo.
A všechnu tu moc chcete svěřit jediné bytosti?
Ne ledajaké bytosti, Velekráli. Tobě.
Nebezpečný je šepot...
Někdy je nebezpečná cesta ta jediná.
Jinak bych tu nestála.
Ty tu vůbec stát nemáš.
Velekráli, žádáme jen o čas potřebný
ke svolání elfských kovářů a otestování Celebrimborovy teorie...
Náš čas se krátí.
-Ano, proto... -Víc, než víte.
Od výbuchu ohnivé hory shazuje Velký strom listí.
Brzy spadne poslední.
A jestli náš lid neopustí tyto břehy, padneme i my.
Ve Středozemi není elfa, který by chtěl řešení víc než já.
Ale jestli toto měla být naše záchrana, obávám se, že měla přijít dříve.
Skoro jsem ji dřív měl.
Ale až po rozhovoru s Jižanem...
Tím nuzákem? Byl to jeho nápad?
Jeho návrh jen otevřel stavidla.
Jsme na pokraji vytvoření nového druhu moci.
Ne síly, ale ducha.
Ne těla, ale něčeho mocnějšího.
Tohle je...
Je to síla Neviděného světa.
Je mi líto, lorde Celebrimbore.
Tímto ti přikazuji rozpustit toto město
a ihned se vrátit do Lindonu.
Vám všem.
Ta slova „moc silnější těla“.
Kde jsi je slyšel?
Radil jsem se se svými kováři. Myslím, že...
-Věřím, že to jsou moje slova. -Byl s tebou Halbrand?
Co na tom záleží? Je konec.
Velekráli, počkej!
-Je mi líto... -Dej mi tři měsíce.
To mi dlužíš.
Nedlužím ti nic.
Tak to nedělej za odměnu.
Ale proto, že tě žádám.
Je to marná naděje, Elronde.
Jen to. Nic víc.
„Naděje není nikdy marná. Ani když je mizivá.“
Nebo jsi zapomněl na vlastní radu?
Potřebuji královské linie, rody. Cokoli o Jižních krajích najdeš.
O královstvích smrtelníků máme záznamů málo.
Musím prohledat katakomby.
-Pojď. -Tři týdny...
Tři týdny na práci, co může trvat tři staletí.
Tlak může podpořit vynalézavost.
Běž. Nikomu o tom neříkej.
Neboj se.
Celebrimbor to dokáže. Jsem si jistý.
Najednou jste jedna ruka.
Jen nabízím svou pomoc.
Popravdě tomu pořád nemůžu uvěřit.
Někdo jako já, tady,
pracuje s elfskými kováři z Eregionu.
Děkuji, Galadriel.
Že jsem tě sem přivedla?
Žes mi zachránila život.
Jako ty mně. Jsme vyrovnáni.
Ne.
Ne, udělala jsi pro mě mnohem víc.
Byl bych to vzdal.
Ale tys ve mě věřila.
Viděla jsi ve mně sílu.
Posunula jsi mě do výšek, jak to nikdo jiný nedokázal.
Na to nikdy nezapomenu.
A postarám se, aby na to nezapomněl ani nikdo jiný.
Nebojte se, pane.
Čím víc se vaše moc probudí, tím víc se závoj oslabí.
Závoj?
Ten, kterým vám zahalili mysl ti, kteří vás svrhli na zem.
Ale my jsme vás přišly přivítat.
Abychom vás dovedly do naší země.
Vaší země?
Už ji znáte.
Hvězdy.
Říká se tomu Poustevníkův klobouk.
Útvar viditelný jen na jednom místě.
Daleko na východě, kde jsou hvězdy zvláštní.
Země Rhûn.
-Rhûn... -Ano.
Kde konečně poznají, kdo skutečně jste.
Spadl jste z hvězd. Přesto jste větší než ony.
Neb oheň se podřizuje vaší vůli.
Spadl jste do prachu, ale prach se vás bojí.
Neb se třese před vaším hněvem.
Vítr i voda, žár i chlad.
V Rhûnu se je naučíte ovládat.
A každá bytost, co chodí nebo se plazí, bude vaším otrokem.
-Neb vy jste lord Sauron. -Neb vy jste lord Sauron.
Dost!
Časem se naučí ovládat své síly.
Prozatím ho svažte.
Co je to?
V historii špatných nápadů může tohle být ten nejhorší.
Máš snad lepší?
Třetí je pryč.
Kam šla?
Dvě jsou lepší než tři. Teď máme šanci.
Hej!
Brandonožková! Utíkej!
Sadoku!
Pane, uklidněte se.
Nori. Nori, jdeme!
No tak!
Nech ho prozřít.
Vezmi si to.
Potřebujeme tě. Prosím, vezmi si to.
Jdi ode mě pryč. Nebo ti...
Ublížím ti. Zase.
Co? Co ti to udělaly?
Ukázaly mi, co jsem.
Jen ty můžeš ukázat, co jsi zač.
Zvolíš si svými činy.
Jsi tu, abys pomáhal.
Já to vím.
Zavři oči. Bude to bolet jen chvilku.
Ne!
Ze stínů jste přišly.
Do stínů vás posílám zpátky.
-To není Sauron. -Je to ten druhý. Istar. On je...
Jsem dobrý.
Nori!
Sadoku?
Nehýbej se. Nějak tě dostaneme zpátky.
Promiň, dobrá ženo.
Obávám se, že se vydám mimo pěšinu.
Pane Pelíšku...
To nic, Hrdobcová.
Moje žena na mě čeká.
Teď, když dovolíte, bych se tu posadil
a podíval se na východ slunce.
Jeden, dva, tři,
čtyři, pět, šest,
sedm, osm...
Je jich devět...
Schodů k hlavnímu stěžni.
Vedeš si dobře.
Ještě jednou se mnou takhle mluv, a seberu ti loď.
Tak pojď.
Pomůžu ti.
A kdo pomůže tobě?
Vzhledem k tvojí ztrátě
bych pochopila, když po návratu budeš chtít opustit službu.
Jednou ses mě ptala, proč jsem vytáhl Galadriel z moře.
Tvrdil jsem, že jsem neměl na výběr.
Ale pravda je, že jsem ji tam mohl nechat.
Mohl jsem odmítnout následovat ji do Středozemě.
Nebo v tom zabránit svému synovi.
Přesto jsem se pokaždé rozhodl tak, jak jsem se rozhodl, protože...
Proč, Elendile?
Protože „Elendil“ neznamená pouze „ten, kdo miluje hvězdy“.
Jen jsem si nikdy nepředstavoval, že to povede sem.
Otec mi jednou řekl, že v povaze Věrných
je zavázat se zaplatit cenu...
I když cenu nelze znát.
A věřit, že nakonec to bude stát za to.
Někdy je cena vysoká.
To je.
Nezbývá nám, než dál sloužit.
A já se postarám, aby za to ten konec stál.
Ať se děje cokoli?
Cokoli.
Kapitáne. Númenor je v dohledu.
Má královno.
Elendile, co se děje?
Co je?
Co vidíš?
Co se stalo?
Mitril je hrdý.
Odmítá veškeré snahy spojit ho s nižšími rudami.
Čerpání sil Viděného a Neviděného světa
se zdálo změkčovat hranice mezi nimi.
To nedává smysl.
Použili jsme dostatečný tlak na spojení nebes se zemí.
-Tentokrát to mělo vydržet! -Trpělivost. Tohle je cesta.
Ne každý krok bude vpřed. Může to nějaký čas trvat.
-Čas? Nemáme čas. -Čas...
Možná to pro dnešek stačí.
Možná na sebe moc tlačíme.
„Moc tlačíme.“
To je možná ten problém.
Možná na to moc tlačíme.
Co to znamená?
Že bychom neměli kovy nutit ke spojení silou...
Ale lehce je k tomu navést.
Pokud je to pravda, šli jsme na to obráceně.
Rychle. Rozeberte to. Začneme znovu.
Má paní.
Galadriel!
Přišli jsme na to.
Nevím, jak nám to uniklo.
Na jeden předmět je to moc síly.
Potřebujeme dva.
Vyrábíme dva.
-Dvě koruny? -Ne tak docela.
Bude to muset být něco...
Menšího.
Pojď se podívat.
Ne dokud mi neřekneš, kdo jsi.
Ty víš, kdo jsem.
Kdo jsi doopravdy.
Galadriel, obávám se, že ne...
Žádný král Jižních krajů není.
Linie byla přerušena.
Poslední muž, co nosil tvůj erb, zemřel před tisícem let.
Neměl žádného dědice.
Říkal jsem ti, že jsem ho našel u mrtvého muže.
Ne.
Ne, na voru jsi mě zachránil...
Na voru jsi zachránila ty mě.
Přesvědčils Míriel, aby zachránila lidi ze Středozemě.
Přesvědčila jsi ji ty. Já chtěl zůstat v Númenoru.
Bojoval jsi po mém boku.
Proti tvému nepříteli. A mému.
Řekni mi své jméno.
Jsem vzhůru od doby před prolomením prvního ticha.
Za tu dobu... jsem měl mnoho jmen.
Zase jsi upadla, sestro?
Jen malé zakopnutí.
Vstaň.
Vypadni z mé hlavy.
Prosím, sestro.
Podívej se na mě.
Galadriel.
Moje stará dýka.
Celou dobu jsi ji ochraňovala.
Byla jsi moc statečná.
Bojovalas tak tvrdě. Tolik let.
Abys dokončila úkol, když já nemohl.
Tvým úkolem bylo ulovit Saurona.
Mým úkolem bylo zajistit mír.
Ale dozvěděl jsem se, že to byl také Sauronův úkol.
Ne.
Ne, zemřel jsi.
Spolu s mnoha dalšími, kvůli němu.
Ne, Galadriel.
Hledal moc, ne aby zničil Středozem,
ale aby ji uzdravil.
Jako se o to právě teď pokoušejí tví bratři elfové.
Nemusíš jim lhát.
Jen je nech dál pracovat.
Vzpomínáš, co jsem ti šeptal pod tímto stromem?
Ještě jednou se dotkni temnoty.
Můj bratr je mrtvý. Kvůli tobě.
Galadriel. Proč to říkáš?
Proč bys něco takového říkala?
Galadriel.
Galadriel. Vrať se ke mně.
Galadriel. Podívej se na mě!
Galadriel. Podívej se na mě.
Víš, kdo jsem.
Jsem tvůj přítel.
Jsi Morgothův přítel.
Když byl Morgoth poražen,
jako by velká, zaťatá pěst
uvolnila sevření mého krku.
A v tichu prvního východu slunce
jsem konečně opět pocítil světlo Jednoho.
A věděl jsem, že jestli mi někdy bude odpuštěno...
Musím uzdravit, co jsem pomohl zničit.
Žádné pokání nevymaže zlo, které jsi napáchal.
-Tomu nevěříš. -Neříkej mi, čemu věřím.
Ne. Řekla jsi mi to sama.
Po našem vítězství jsi řekla, že se můžu osvobodit od všeho, co jsem udělal.
-Oklamal jsi mě. -Řekl jsem ti pravdu.
Říkal jsem ti, že jsem páchal zlo, a tobě to nevadilo.
Protože jsi věděla, že naše minulost nic neznamená
v porovnání s naší budoucností.
Taková budoucnost neexistuje.
Že ne?
Všichni o tobě pochybují.
Jen já vidím tvou velikost.
Jen já vidím tvé světlo.
Udělal bys ze mě tyrana.
Udělal bych z tebe královnu.
Krásnou jako moře a slunce.
Silnější než základy země.
A ty. Můj král.
Temný pán.
Temný ne.
Ne s tebou po boku.
Jednou jsi mi řekla, že jsme se setkali z nějakého důvodu.
To je on.
Připoutáš mě ke světlu. A já tebe k moci.
Spolu můžeme zachránit Středozem.
Zachránit?
Nebo ovládnout?
Nevidím v tom rozdíl.
A proto... nikdy nebudu po tvém boku.
Nemáš jinou možnost.
Beze mě se tvůj lid vytratí.
A stín se rozšíří a zatemní celý svět.
-Potřebuješ mě. -Měla jsem tě nechat na moři.
Byla jsi na něm, protože tě elfové vyhnali.
Vyhnali tě, protože ses opovážila požádat o pár vojáků.
Co udělají, až jim řekneš, že jsi byla můj spojenec?
Až jim řekneš, že Sauron žije kvůli tobě?
A kvůli mně i zemřeš.
Galadriel!
Podvodníku!
Galadriel, přestaň! To jsem já, Elrond.
Dokaž to.
Kde jsme se poprvé setkali?
U moře. Když jsem osiřel.
Byl jsem sám. Malý půlelf bez rodiny a přátel.
Dala jsi mi vodu.
Elronde.
Á cuith tessë, Galadriel.
Celebrimbor. Kde je?
V dílně. Už bude skoro hotov.
Ne!
Galadriel! Co se stalo?
Galadriel!
Je to hotové?
Galadriel. Jsi celá promočená.
Proč?
Protože jsem ji vytáhl z vod Glanduiny.
Glanduiny? Co se stalo?
Galadriel.
Kde je Halbrand?
Je pryč. A pochybuji, že se vrátí.
A kdyby ano, nezahazujte se s ním.
Co se stalo u té řeky?
Jednou jsi mi říkal o chybě,
kterou už nikdy neuděláš.
Dodržet ten slib mi vážně ztěžuješ.
Kdyby to bylo snadné, nevyžadovalo by to důvěru.
Tak budeme pokračovat?
Ne.
Musíme vyrobit tři.
Tři? Proč tři?
Jeden se vždy pokřiví. Dva budou rozdělovat.
Tři vytvoří rovnováhu.
Moc, kterou dnes ukujeme, musí sloužit jen elfům.
Nedotčena jinýma rukama.
Galadriel, zjistil jsem, že čistota
přidaných rud je rozhodující.
Potřebuji zlato a stříbro té nejlepší kvality.
Musí být z Valinoru.
Skutečné tvoření vyžaduje... Oběť.
Pamatuješ si ještě něco?
Útržky. Dojmy.
Přišlo jich víc. Ale abych zjistil zbytek, vím, že musím jít do Rhûnu.
Ve tvém jméně se zmýlily.
Co když se mýlily i v tomhle? Nebo lhaly, nebo...
Neumím to vysvětlit, ale vím, že říkaly pravdu.
Ony...
Říkaly ti... „Istar.“
Je to tvůj druh?
„Istar?“
Ve tvém jazyce to znamená „moudrý“.
Nebo...
„Čaroděj.“
Vážně s námi nejdeš, že ne?
Někdy nám cestu určují síly větší než naše.
V takových chvílích je na nás přimět nohy
jít směrem, kam naše srdce nechce.
Bez ohledu na nebezpečí, které nás na cestě čeká.
Zní to trochu jako dobrodružství.
Když jsi sama, je to jen cesta.
Dobrodružství se musí sdílet.
Myslím, že na chluponoha už jsem zažila dobrodružství dost.
Tady stojí, že když půjdeme na sever,
máme 30 dní volné cesty.
Čerstvá tráva a žádní obři.
-Hej! Celé z kopce, zdá se... -Držíš to obráceně.
Promiň, Ibiško. Jen strmé svahy a křoviska po celé týdny.
Když jsi tak chytrá, proč nás nevedeš ty?
Pozor na mrňata a opozdilce.
Nikdo nesejde z cesty!
A nikdo nepůjde sám!
Od Sadoka to znělo líp.
Kéž by ten starý kozel byl ještě s námi.
Vždyť je.
Jen běž.
Teď jsi součástí něčeho většího.
Potřebuje tě.
A patříš do světa.
Sbohem, Nori!
-Sbohem... -Buď opatrná!
Měj se dobře.
-Máš s sebou lucernu? -Ovšem.
Dobře.
No... Sbohem.
Nori...
Tak jo. Tady jsou šneci pro toho velkého.
Víš, jaký má hlad.
A deka navíc, kdyby ti byla zima.
Ukaž se mi.
Jsem to ale otec.
Míříš do širého světa, a já tě nic nenaučil.
To víš, že ano.
Vždycky uhasit oheň vodou a hlínou.
Nečurat u řeky. Nikdy nevíš, kdy budeš pít po proudu.
A chluponoh bez vychování se dostane tak daleko jako hranaté kolo.
Hranaté kolo...
Poslouchala jsem, otče.
Zjisti, kam tečou řeky. Kde se vrabci učí zpívat.
Ano, matko.
A budu opatrná.
Ne.
Buď statečná.
Tak běž...
Než ztratíš kuráž.
Nebo my tu naši.
Počkej! Nori!
Makulko!
Proč všichni, které mám ráda, musí odejít?
Protože kdybychom neodešli, nic bychom se nenaučili.
Vrátíš se? Slibuješ?
-Slibuješ, že se o všechny postaráš? -To víš že jo.
Jsi moje nejlepší kamarádka na celém širém světě.
Udělala bych pro tebe cokoli.
Svět není tak širý, Makulko. To jen my jsme tak malí.
Drž se toho velikána.
V rejži se bude hodit.
Ne tak jako ty.
-Jsi si jistá? -Víc než kdy jindy.
No, všichni ti mávají.
Když se otočím, nikdy nebudu moct odejít.
Tak bude lepší, když půjdeš první.
Najednou mám nohy jak z olova.
Nemluvě o tom, že nemám tušení, kudy jít.
Tudy.
Jsi si jistý?
Ani ne.
Vzduch tam má sladkou vůni.
Když máš pochybnosti, Elanor Brandonožková,
vždycky běž za svým nosem.
Tři prsteny pro krále elfů
pod nebem.
Sedm vládcům trpaslíků
v síních z kamene.
Devět mužům.
Každý je k smrti odsouzen.
Jeden pro Temného pána,
jenž dlí na trůně
v zemi Mordor,
kde se snoubí šero se šerem.
Kde se snoubí šero se šerem.
Jeden prsten vládne všem,
jeden jim všem káže.
Jeden všechny přivede,
do temnoty sváže.
V zemi Mordor,
kde se snoubí šero se šerem...
Kde se snoubí šero se šerem.
Titulky: Ludmila Vodičková
Kreativní dohled Kateřina Hámová