‫של מי היה הפגיון הזה, גלדריאל?‬
‫של אחי. הוא נהרג בידי משרתיו של סאורון.‬
‫אחרי תבוסתו של מורגות', זה שאת מכנה סאורון‬
‫ביקש לחשל כוח לא מבשר ודם, אלא בבשר החי.‬
‫הרגתי את סאורון.‬
‫אני לא מאמינה לך.‬
‫"א-קוויטה!"‬
‫דילי, תתרחקי!‬
‫אבל חרף כל מאמצינו, ההידרדרות שלנו רק הואצה.‬
‫המיתריל הזה... הוא ישועתנו היחידה.‬
‫דבר לא מעמעם את אורו.‬
‫- המלך דורין... - מספיק!‬
‫לא אסכן חיי גמדאים כדי לעזור לאלפים להונות את המוות.‬
‫אני נוסעת לארץ התיכונה.‬
‫כל מה שמחכה לך שם... זו אפלה.‬
‫לתפוס מחסה!‬
‫לא!‬
‫איפה הבן שלי?‬
‫אדר!‬
‫הבה נשים את הארץ הזאת מאחורי מפרשינו.‬
‫- בלחימה לצידך, אני הרגשתי... - גם אני חשתי בזה.‬
‫הפצע הזה מצריך תרופה של אלפים.‬
‫כוח למלך!‬
‫לאן את הולכת?‬
‫- להזהיר אותו מהבאות. - לבד?‬
‫היא לא תהיה לבד.‬
‫"ארין גאלן" היער הירוק‬
‫אתה לא איום.‬
‫אתה טוב.‬
‫נורי?‬
‫ באנו לשרת אותך... הלורד סאורון. ‬
‫שר הטבעות: טבעות הכוח‬
‫גיל-גלד מגיע מחר,‬
‫בציפייה שיוצגו לו האמצעים להציל את ממלכת האלפים כולה.‬
‫ואין לנו שום אמצעי.‬
‫לו רק הייתה דרך כלשהי...‬
‫לעשות יותר בפחות.‬
‫השמש עצמה החלה כמשהו שאינו גדול מכף ידי.‬
‫וכיצד נשתווה לכוחות שחישלו את השמש?‬
‫זמננו אזל, קלברימבור.‬
‫עלינו להודיע למלך העליון שכשלנו.‬
‫ואז על האלפים להיערך לנטישת החופים האלה. לעולמים.‬
‫גלדריאל?‬
‫אלרונד.‬
‫מה קרה?‬
‫רומח של האויב. לפני שישה ימים.‬
‫רכבנו בלי הפוגה.‬
‫תוכל לעזור לו?‬
‫"א-טולה קויוויאנה"...‬
‫מלך ארצות הדרום? כיצד דרכיכם הצטלבו?‬
‫איך ייתכן שאת פה?‬
‫איך ייתכן שאתה פה?‬
‫בואי. עלינו לדון בנושאים רבים.‬
‫אסור היה לי לשגר אותך בספינה ההיא.‬
‫הייתי צריך לבטוח בך. זו טעות שלא אחזור עליה.‬
‫קפצתי מהספינה ההיא...‬
‫כי בליבי האמנתי שאני עדיין לא ראויה לה.‬
‫ידעתי שאיכשהו, המשימה שלי פה עוד לא הושלמה.‬
‫וכשעליתי לפני השטח, יכולתי רק לשחות,‬
‫ולהתפלל שבחרתי נכון.‬
‫לא חציתי את האוקיינוס האכזר הזה...‬
‫רק כדי לטבוע כעת.‬
‫וגם לא אתן לך לטבוע.‬
‫התגעגעתי אלייך.‬
‫מה עלינו לעשות?‬
‫את הדבר היחיד שנוכל לעשות.‬
‫לשחות.‬
‫מי שם?‬
‫מי שם? גלה את עצמך.‬
‫האם גלדריאל פה?‬
‫לא.‬
‫אתה לא אמור לנוח?‬
‫מהו המקום הזה?‬
‫זו הייתה הסדנה של קלברימבור.‬
‫קלברימבור הנודע?‬
‫הוא לא פה, נכון?‬
‫טוב... למעשה, הוא פה.‬
‫קלברימבור...‬
‫האומן שהתלמדתי אצלו‬
‫נהג לדבר על נפלאות אומנותך.‬
‫מעולם לא חלמתי שיזדמן לי לראות אותן אישית.‬
‫אתה נפח?‬
‫טוב... לא בדומה לכישרון שלך.‬
‫אבני החן הללו... מעולם לא ראיתי שכמותן.‬
‫מה השימוש שאתה מייעד להן?‬
‫מלאכת הצורפות של פאנור הצליחה ללכוד את המהות של ולינור.‬
‫קיוויתי לעשות כך עם הארץ התיכונה.‬
‫זה מחצב משונה. מהו?‬
‫אין בו די.‬
‫די למה?‬
‫בבקשה.‬
‫ניסית לשלב אותו במחצבים אחרים? כדי שיימתח טוב יותר?‬
‫זה לא יתאים למחצב הזה.‬
‫- למה לא? - כי בכמויות הנחוצות לנו,‬
‫זה ידלל יותר מדי את תכונותיו הייחודיות.‬
‫סלח לי, אבל גם אם אשמע כמו שוטה,‬
‫הסגסוגת המתאימה לא תוכל גם להעצים את התכונות הללו?‬
‫להעצים?‬
‫במקום שבו גדלתי, מתכות יקרות היו כמו מחט בערמת שחת.‬
‫לכן למדנו לשלב אותן, כדי לרתום חוזק ולהסתיר פגמים.‬
‫אני ראיתי שהוסיפו קורטוב ניקל לברזל כדי שהלהב יהיה קל יותר וחזק יותר.‬
‫האין סגסוגת כלשהי שתעצים את תכונותיו של המחצב שלך?‬
‫ובכן, זו אכן... הצעה מסקרנת.‬
‫תקרא לזה... מתת.‬
‫בקרוב, הוא יפליג לדרך אשר שמה קץ לכל אדם שהולך בה.‬
‫דגלים שחורים ימלאו את הנמל שלנו.‬
‫חובתנו תהיה לסתת לו קבר‬
‫שיעניק לו את אלמותיות האבן ששום אדם,‬
‫גם לא מלך, יכול להשיג בחייו.‬
‫שרטטים מרחבי נומנור זומנו כדי להנציח את תווי פניו,‬
‫על מנת להציע עיצוב.‬
‫מבין כל המתלמדים,‬
‫גם אתם נבחרתם להציע הצעה.‬
‫בימים הקרובים,‬
‫כל אחד ואחד מכם יקבל שעה אחת עם המלך.‬
‫תנצלו אותה כהלכה.‬
‫אני יודע מה את עושה בחשכת הלילה‬
‫- כשנדמה לך שכל העיניים ישנות. - אני מצטערת.‬
‫המשרתת שלך תחזור בעוד רגע, מלכי.‬
‫אם כך, יש עוד זמן.‬
‫זמן למה?‬
‫להזהיר אותך, מיריאל הצעירה.‬
‫- אתה טועה. אני לא... - מלכה עדיין? לא.‬
‫אבל תהיי. אז דעי לך,‬
‫אם דרכם הקודמת של בני עמנו לא תשוקם במהרה,‬
‫האי שלנו ייפול.‬
‫הצילו!‬
‫זה המלך! הצילו!‬
‫בואי. את צריכה לעלות.‬
‫אבל אל תנהגי כמוני. אני הבטתי יותר מדי זמן,‬
‫ועכשיו אני לא מסוגל להפריד בין ההווה לעבר,‬
‫בין העבר לבין העתיד.‬
‫חפץ אחד. לכל הארץ התיכונה.‬
‫אני יודע שזה נשמע מוזר, המלך העליון,‬
‫אבל לבטח כדאי למצות כל פתרון אפשרי.‬
‫איזה מין חפץ בדיוק?‬
‫הוא יהיה קטן יותר מכפי ששיערנו בעבר.‬
‫משהו שאפשר לשאת...‬
‫- אולי שרביט. - חרב?‬
‫או אולי... כתר.‬
‫למה כתר?‬
‫צורה מעגלית תהיה אידיאלית.‬
‫היא תאפשר לאור להתקמר פנימה במעגל רציף,‬
‫ולבנות כוח שהוא חסר גבולות כמעט.‬
‫ותשים את כל הכוח הזה על מצחו של יצור אחד?‬
‫לא סתם יצור כלשהו, המלך העליון. עליך.‬
‫הלחשושים האלה מסוכנים...‬
‫לפעמים הדרך המסוכנת היא היחידה.‬
‫אחרת לא הייתי עומדת פה.‬
‫את לא אמורה לעמוד פה בכלל.‬
‫המלך העליון, נבקש רק את הזמן הנחוץ‬
‫לאיסוף האלפים הנפחים, לבדיקת התאוריה של קלברימבור.‬
‫זמננו קצר.‬
‫- כן, לכן... - קצר מכפי שאתם יודעים.‬
‫מאז התפרצותו של הר האש, העץ הגדול מדמם עלים.‬
‫בקרוב ינשור האחרון.‬
‫ואלא אם אנשינו יעזבו את החופים הללו, זה יקרה גם לנו.‬
‫אין בארץ התיכונה שום אלף שחשק בפתרון יותר ממני.‬
‫אבל אם זו הייתה אמורה להיות ישועתנו, אני חושש שהיינו זקוקים לה מוקדם יותר.‬
‫אבל כמעט השגתי אותה מוקדם יותר.‬
‫רק כשדיברתי עם איש ארצות הדרום...‬
‫האיש השפל? זה רעיון שלו?‬
‫ההצעות שלו היו אך מפתח לפריצת הסכר.‬
‫אנחנו על סף חישול סוג חדש של כוח.‬
‫לא של זרוע, אלא של רוח.‬
‫לא מבשר ודם, אלא בבשר החי.‬
‫זה...‬
‫זה כוח מעולם הנסתר.‬
‫צר לי, הלורד קלברימבור.‬
‫אני מורה לך בזאת לפרק את העיר‬
‫ולשוב ללינדון במיידי.‬
‫כולכם.‬
‫המילים האלו, "כוח בבשר החי",‬
‫איפה שמעת אותן?‬
‫נועצתי בנפחים שלי. אני חושב שאני...‬
‫- אני סבור שזה ניסוח שלי. - הלברנד היה איתך?‬
‫מה זה משנה? זה נגמר.‬
‫המלך העליון, חכה!‬
‫- צר לי... - תעניק לי שלושה חודשים.‬
‫זה המעט שחבים לי.‬
‫לא חבים לך דבר.‬
‫אז אל תעשה את זה כפיצוי.‬
‫תעשה את זה כי אני ביקשתי ממך.‬
‫זו תקוות שווא, אלרונד.‬
‫זה הכול, לא יותר מזה.‬
‫"התקווה אף פעם לא סתמית, גם כשהיא דלה."‬
‫או שמא שכחת מעצתך שלך?‬
‫אני צריכה שושלות מלכותיות, אילנות יוחסין. כל מה שתמצא על ארצות הדרום.‬
‫הרישומים שלנו מוגבלים בתחום ממלכות בני התמותה.‬
‫אצטרך לסרוק את הקטקומבות בשביל מידע כזה.‬
‫- בוא. - שלושה שבועות.‬
‫שלושה שבועות למלאכה שיכולה להימשך שלוש מאות שנים.‬
‫ההכרח יכול להיות אבי ההמצאה.‬
‫לך. אל תדבר על זה עם איש.‬
‫אל חשש.‬
‫קלברימבור ימצא דרך. אני בטוח בזה.‬
‫לפתע פתאום נדמה שאתם מיודדים מאוד.‬
‫אני רק מציע את הסיוע הצנוע שלי.‬
‫אם לומר את האמת, אני עדיין בקושי מאמין.‬
‫מישהו כמוני, פה,‬
‫עובד עם הנפחים האלפים של ארגיון.‬
‫תודה, גלדריאל.‬
‫שהבאתי אותך לכאן?‬
‫שהצלת את חיי.‬
‫כמו שאתה הצלת את חיי. המאזניים התאפסו.‬
‫לא.‬
‫לא, עשית למעני הרבה מעבר לזה.‬
‫אני כבר התייאשתי.‬
‫אבל את... את האמנת בי.‬
‫ראית בי חוזק.‬
‫דחפת אותי לגבהים שאיש לא היה מצליח לדחוף.‬
‫לעולם לא אשכח את זה.‬
‫ואדאג שגם איש לא ישכח.‬
‫אל תפחד, האדון.‬
‫ככל שכוחותיך יתעוררו, כך המעטה יוסר.‬
‫מעטה?‬
‫זה שהושם על מחשבתך בידי אלו שהגלו אותך.‬
‫אבל באנו הנה כדי לקבל את פניך.‬
‫לקחת אותך לאדמות שלנו.‬
‫האדמות שלכם?‬
‫אתה כבר מכיר אותן.‬
‫הכוכבים.‬
‫זה נקרא "כובע הנזיר".‬
‫דפוס שניתן לחזות בו ממקום אחד בלבד.‬
‫הרחק במזרח, שם הכוכבים משונים.‬
‫ארצות הר'ון.‬
‫- ר'ון... - כן.‬
‫שם תוכר, סוף סוף, כמי שאתה באמת.‬
‫נפלת מהכוכבים. אך אתה גדול מהם.‬
‫שכן האש מצייתת לרצונך.‬
‫נפלת מתחת לעפר, אך העפר ירא ממך.‬
‫שכן הוא רועד כשאתה זועם.‬
‫הרוחות והמים, החום והקור.‬
‫בר'ון תלמד לפקד על כולם.‬
‫וכל יצור שיצעד או יזחל ישתעבד לך.‬
‫שכן אתה הוא הלורד סאורון.‬
‫מספיק!‬
‫עם הזמן, הוא ילמד לשלוט בכוחותיו.‬
‫בינתיים יש לקשור אותו.‬
‫מה יש?‬
‫טוב, במסורת הדגולה של רעיונות גרועים, ייתכן שזה הגרוע מכול.‬
‫טוב, יש לך רעיון עדיף?‬
‫השלישית נעלמה.‬
‫לאן הלכה השלישית?‬
‫עדיף שתיים על שלוש. זאת ההזדמנות שלנו.‬
‫היי!‬
‫ברנדיפוט! לברוח!‬
‫לברוח! ‬
‫סדוק!‬
‫האדון, תרגיע את עצמך.‬
‫נורי. נורי, בואי נלך!‬
‫קדימה!‬
‫תראו לו.‬
‫קח את זה.‬
‫אנחנו זקוקים לך. בבקשה, קח את זה.‬
‫תתרחקי ממני. אחרת אני...‬
‫אפגע בך. שוב.‬
‫מה? מה הן עשו לך?‬
‫הן הראו לי מה אני.‬
‫רק אתה יכול להראות מה אתה.‬
‫אתה בוחר דרך מעשיך.‬
‫באת הנה לעזור.‬
‫זה ברור לי.‬
‫לעצום עיניים. זה יכאב רק לרגע.‬
‫לא!‬
‫מהצללים שמהם באתן.‬
‫אל הצללים אני מחזיר אתכן!‬
‫- הוא לא סאורון. - הוא האחר. הוא איסטרי. הוא...‬
‫אני טוב.‬
‫נורי!‬
‫סדוק?‬
‫אל תזוז. נמצא דרך לסחוב אותך בחזרה.‬
‫סליחה, אישה טובה.‬
‫אני חושש שאני עומד לסטות מהמסלול.‬
‫מר בורוז...‬
‫זה בסדר, פראודפלו.‬
‫אשתי תחכה לי.‬
‫אם זה בסדר, אני רוצה לשבת זמן מה,‬
‫לצפות בשמש מפציעה.‬
‫אחת, שתיים, שלוש,‬
‫ארבע, חמש, שש,‬
‫שבע, שמונה...‬
‫יש תשע...‬
‫מדרגות עד לתורן הראשי.‬
‫הולך לך טוב.‬
‫תתנשא עליי ככה שוב, קפטן, ואחרים את הספינה שלך.‬
‫אז בואי.‬
‫אני תומך בך.‬
‫ומי תומך בך?‬
‫בהתחשב באובדן שלך,‬
‫אבין אם בשובנו תרצה לפרוש.‬
‫שאלת אותי פעם למה משיתי את גלדריאל מהים.‬
‫טענתי שלא הייתה לי ברירה רבה.‬
‫אבל האמת היא שיכולתי להשאיר אותה שם.‬
‫יכולתי לסרב ללכת אחריה לארץ התיכונה.‬
‫או למנוע מהבן שלי לעשות זאת.‬
‫אולם בכל הזדמנות בחרתי כפי שבחרתי כי...‬
‫למה, אלנדיל?‬
‫כי הפירוש של "אלנדיל" אינו רק "זה שאוהב את הכוכבים".‬
‫פשוט מעולם לא שיערתי שזה יוביל לכאן.‬
‫אבי אמר לי פעם שדרכם של המאמינים‬
‫היא בהתמסרות לשלם את המחיר...‬
‫גם אם גובה התשלום לא ידוע.‬
‫באמונה שבסוף, זה ישתלם.‬
‫לפעמים המחיר יקר.‬
‫נכון.‬
‫אם כך, אין לנו הרבה ברירה אלא להמשיך לשרת.‬
‫ואני, אישית, אוודא שבסוף המחיר ישתלם.‬
‫ויהי מה?‬
‫ויהי מה.‬
‫קפטן. נומנור באופק.‬
‫מלכתי.‬
‫אלנדיל, מה יש? מה הבעיה?‬
‫מה יש?‬
‫מה אתה רואה?‬
‫מה קרה?‬
‫המיתריל גאה.‬
‫הוא דוחה כל ניסיון למזג אותו עם מחצבים פשוטים ממנו.‬
‫שימוש בכוחות העולם הנגלה והנסתר‬
‫מרכך כנראה את הגבולות בין השניים.‬
‫אין בזה שום היגיון.‬
‫השתמשנו בלחץ שמספיק להתכת השמיים והארץ יחדיו.‬
‫- הפעם זה אמור היה להחזיק! - סבלנות. זה מסע.‬
‫לא כל צעד שנעשה יהיה קדימה. זה עלול לקחת זמן.‬
‫- זמן? אין לנו זמן. - זמן...‬
‫אולי זה די והותר היום.‬
‫אולי אנחנו לוחצים על עצמנו יותר מדי.‬
‫"לוחצים על עצמנו יותר מדי".‬
‫אולי זאת הבעיה.‬
‫אולי השתמשנו בכוח רב מדי?‬
‫משמע?‬
‫משמע שאין לאלץ את המתכות להתחבר,‬
‫אלא להימשך יחדיו או לשדל אותן להתחבר.‬
‫אם זה נכון, עשינו הכול במהופך.‬
‫מהר. לפרק את זה. נתחיל שוב.‬
‫גבירתי.‬
‫גלדריאל!‬
‫מצאנו את זה.‬
‫אני לא יודע איך פספסנו את זה בעבר.‬
‫זה כוח רב מדי לחפץ אחד.‬
‫דרושים שניים.‬
‫אנחנו מייצרים שניים.‬
‫- שני כתרים? - לא בדיוק.‬
‫זה יצטרך להיות משהו...‬
‫קטן יותר.‬
‫בואי, תראי בעצמך.‬
‫רק אחרי שתגיד לי מי אתה.‬
‫את יודעת מי אני.‬
‫מי אתה באמת.‬
‫גלדריאל, אני חושש שאני לא...‬
‫אין לארצות הדרום מלך.‬
‫השושלת ניתקה.‬
‫האדם האחרון שנשא את הסמל שלך מת לפני יותר מ-1,000 שנים.‬
‫לא היה לו יורש.‬
‫אמרתי לך שמצאתי אותו על איש מת.‬
‫לא.‬
‫לא, ברפסודה, הצלת אותי...‬
‫ברפסודה, את הצלת אותי.‬
‫שכנעת את מיריאל להציל את תושבי הארץ התיכונה.‬
‫את שכנעת אותה. אני רציתי להישאר בנומנור.‬
‫לחמת לצידי.‬
‫נגד האויב שלך. ושלי.‬
‫תאמר לי את שמך.‬
‫אני ער עוד לפני שהדממה הראשונה הופרה.‬
‫בתקופה הזאת... היו לי שמות רבים.‬
‫שוב מעדת, אחותי?‬
‫זו רק נפילה קטנה, זה הכול.‬
‫קומי על רגלייך.‬
‫צא מהראש שלי.‬
‫בבקשה, אחותי.‬
‫תביטי בי.‬
‫גלדריאל.‬
‫הפגיון הישן שלי.‬
‫שמרת עליו כל העת.‬
‫היית אמיצה מאוד.‬
‫לחמת קשה כל כך. שנים רבות כל כך.‬
‫להשלמת המשימה שאני לא השלמתי.‬
‫המשימה שלך הייתה לצוד את סאורון.‬
‫המשימה שלי הייתה להבטיח שלום.‬
‫אבל גיליתי שזו הייתה גם המשימה של סאורון.‬
‫לא.‬
‫לא, אתה נהרגת.‬
‫יחד עם אינספור אחרים, בגללו.‬
‫לא, גלדריאל.‬
‫הוא חיפש כוח, לא כדי להשמיד את הארץ התיכונה,‬
‫אלא כדי לרפא אותה.‬
‫בדיוק כמו שרעייך האלפים מבקשים לעשות ברגע זה ממש.‬
‫אין צורך לשקר להם.‬
‫פשוט תני לעבודה להמשיך.‬
‫את זוכרת מה לחשתי לך מתחת לעץ זה ממש?‬
‫געי בחשכה פעם נוספת.‬
‫אחי מת. בגללך.‬
‫גלדריאל. למה את אומרת את זה?‬
‫למה לך להגיד דבר כזה?‬
‫גלדריאל.‬
‫גלדריאל. חזרי אליי.‬
‫גלדריאל. תביטי בי!‬
‫גלדריאל. תביטי בי.‬
‫את יודעת מי אני.‬
‫אני ידידך.‬
‫אתה ידיד של מורגות'.‬
‫כשמורגות' הובס,‬
‫זה היה כאילו אגרוף קפוץ עצום‬
‫הרפה את אחיזתו בצווארי.‬
‫ובדממת אותה זריחה ראשונה,‬
‫לבסוף, חשתי שוב באורו של האחד.‬
‫וידעתי שעל מנת שימחלו לי אי פעם...‬
‫עליי לרפא את כל מה שעזרתי להחריב.‬
‫שום כפרה לא תמחק את הרוע שגרמת.‬
‫- את לא מאמינה בזה. - אל תגיד לי במה אני מאמינה.‬
‫לא. את אמרת לי.‬
‫אחרי הניצחון שלנו, אמרת שאוכל להשתחרר כעת מכל מה שעשיתי קודם לכן.‬
‫- הונית אותי. - אמרתי לך את האמת.‬
‫אמרתי לך שעשיתי דברים רעים וזה לא הזיז לך.‬
‫כי ידעת שלעבר שלנו אין שום משמעות,‬
‫כשהוא נשקל כנגד העתיד שלנו.‬
‫אין עתיד כזה.‬
‫האומנם?‬
‫כל השאר מביטים בך בפקפוק.‬
‫רק אני רואה את הגדולה שבך.‬
‫רק אני רואה את האור שלך.‬
‫תהפוך אותי לעריצה.‬
‫אהפוך אותך למלכה.‬
‫נאווה כמו הים והשמש.‬
‫חזקה יותר מיסודות הארץ.‬
‫ואתה, מלכי.‬
‫אדון האופל.‬
‫לא. לא אופל.‬
‫לא כשאת לצידי.‬
‫אמרת לי פעם שהייתה מטרה לאיחוד בינינו.‬
‫זאת המטרה.‬
‫את תקשרי אותי לאור, ואני אקשור אותך לכוח.‬
‫יחדיו נוכל להציל את הארץ התיכונה הזאת.‬
‫להציל...‬
‫או לשלוט?‬
‫אני לא רואה הבדל.‬
‫וזאת הסיבה... שלעולם לא אהיה לצידך.‬
‫אין לך ברירה.‬
‫בלעדיי, בני עמך ידעכו.‬
‫והצל יתפשט ויחשיך את העולם כולו.‬
‫- את זקוקה לי. - הייתי צריכה להשאיר אותך בים.‬
‫ים שהיית בתוכו כי האלפים גירשו אותך.‬
‫הם גירשו אותך כי מצאת לנכון להתחנן בפניהם על עוד כמה חיילים עלובים.‬
‫מה הם יעשו כשתגידי להם שאת בת בריתי?‬
‫כשתגידי להם שסאורון חי בזכותך?‬
‫ואתה תמות בזכותי.‬
‫גלדריאל!‬
‫רמאי!‬
‫גלדריאל, תפסיקי! אלרונד. אני אלרונד.‬
‫תוכיח.‬
‫איפה נפגשנו לראשונה?‬
‫בחוף הים, כשהתייתמתי.‬
‫הייתי בודד. נער חצי-אלף צעיר, בלי אח או רע.‬
‫נתת לי מים.‬
‫אלרונד.‬
‫"א-קווית' טסה", גלדריאל.‬
‫קלברימבור. איפה הוא?‬
‫בסדנה. הוא בטח כבר סיים כמעט.‬
‫לא!‬
‫גלדריאל! מה קרה?‬
‫גלדריאל!‬
‫זה בוצע?‬
‫גלדריאל. את רטובה כמו חלוק נחל.‬
‫מדוע?‬
‫כי משיתי אותה ממי הגלאנדואין.‬
‫הגלאנדואין? מה קרה?‬
‫גלדריאל.‬
‫איפה הלברנד?‬
‫הוא איננו. וספק אם ישוב.‬
‫ואם ישוב, אל לנו לתקשר עימו שוב.‬
‫מה קרה ליד הנחל?‬
‫דיברת איתי פעם על טעות.‬
‫טעות שאמרת שלא תחזור עליה.‬
‫את מקשה מאוד לעמוד בהבטחה הזאת.‬
‫לו היה זה קל, לא היה נדרש אמון.‬
‫אז ממשיכים?‬
‫לא.‬
‫עלינו לייצר שלושה.‬
‫שלושה? למה?‬
‫אחד תמיד ישחית. שניים יפלגו.‬
‫אבל עם שלושה, יש איזון.‬
‫הכוחות שנחשל היום חייבים לשמש את האלפים בלבד.‬
‫שידיים אחרות לא יגעו בהם.‬
‫גלדריאל, קבעתי שרמת הטוהר‬
‫של המחצבים הפשוטים יותר בסגסוגת מהותית.‬
‫אני זקוק לזהב ולכסף באיכות המובחרת ביותר.‬
‫אני זקוק לזהב ולכסף מוולינור.‬
‫יצירה אמיתית מצריכה... הקרבה.‬
‫אתה כבר זוכר משהו נוסף?‬
‫פיסות. רשמים.‬
‫עוד צף, אבל כדי לגלות את השאר, אני יודע שעליי ללכת לר'ון.‬
‫הן טעו בשמך.‬
‫ומה אם הן טעו גם לגבי זה? או שיקרו, או...‬
‫ידעתי שדבריהן נכונים בוודאות שלא אוכל להסביר.‬
‫הן...‬
‫הן קראו לך בשם אחר. "איסטרי".‬
‫אלה בני מינך?‬
‫"איסטרי"?‬
‫בלשונך, הפירוש הוא "החכם".‬
‫או...‬
‫"מכשף".‬
‫אתה באמת לא בא איתנו, נכון?‬
‫לעיתים, את הדרכים שלנו סוללים לנו כוחות שגדולים מאיתנו.‬
‫באותם רגעים, מוטל עלינו לגרום לרגלינו‬
‫ללכת לאן שהלב שלנו לא רוצה לצעוד.‬
‫לא משנה אילו סכנות מצפות לנו בדרך.‬
‫נשמע קצת כמו הרפתקה.‬
‫לבד, זה רק מסע.‬
‫הרפתקאות צריך לחלוק.‬
‫אני חושבת שהיו לי יותר הרפתקאות מכפי שבן הרפוט יכול לייחל להן.‬
‫כתוב פה שאם נלך צפונה‬
‫יהיו לנו 30 ימים של נתיב פנוי.‬
‫רק עשב טרי ובלי טרולים.‬
‫- הידד! הכול במורד, כך נראה... - את מחזיקה את זה הפוך.‬
‫סליחה, מלבה. רק מדרונות תלולים ושיחים קוצניים במשך שבועות.‬
‫טוב, אם את נבונה כל כך, אולי את תפלסי את הדרך?‬
‫תשמרו על הקטנטנים ועל המשתרכים.‬
‫אף אחד לא סוטה מהמסלול!‬
‫ואף אחד לא הולך לבד!‬
‫זה נשמע טוב יותר כשסדוק אמר את זה.‬
‫חבל שהתיש הזקן כבר לא איתנו.‬
‫הוא איתנו.‬
‫לכי.‬
‫את חלק ממשהו גדול יותר עכשיו.‬
‫הוא זקוק לך.‬
‫ומקומך שם.‬
‫נורי!‬
‫היי שלום, נורי!‬
‫- היי שלום... - זהירות!‬
‫תשמרי על עצמך.‬
‫- ארזת את העששית שלך? - כמובן.‬
‫יופי.‬
‫טוב... שלום.‬
‫נורי...‬
‫טוב. אלה חלזונות לאיש המגודל.‬
‫את יודעת איזה תיאבון יש לו.‬
‫ושמיכה נוספת למקרה שיהיה לך קר. טוב.‬
‫בואי נראה אותך.‬
‫איזה מין אבא.‬
‫את הולכת אל העולם הגדול, ולא לימדתי אותך שום דבר.‬
‫היי. בהחלט לימדת.‬
‫תמיד לכבות את האש במים ובאדמה.‬
‫לא לכרוע ליד הנהר, לעולם אין לדעת מתי שותים במורד הנחל.‬
‫ובן הרפוט לא מנומס יתקדם בחיים כמו גלגל מרובע.‬
‫גלגל מרובע...‬
‫הקשבתי לכול, אבא.‬
‫תגלי מהיכן הנהר זורם. שם הדרורים לומדים את שיריהם.‬
‫אגלה, אימא.‬
‫ואהיה זהירה.‬
‫לא.‬
‫את תהיי נועזת.‬
‫לכי...‬
‫לכי לפני שתאבדי את האומץ.‬
‫או שאנחנו נאבד את שלנו.‬
‫חכי! נורי!‬
‫פופי!‬
‫למה כל מי שאני הכי אוהבת חייב תמיד לעזוב?‬
‫כי לדעתי, אחרת, לעולם לא נלמד משהו חדש.‬
‫את תחזרי? מבטיחה?‬
‫- את מבטיחה לשמור על כולם? - מובן שאשמור, נקע-בראש.‬
‫את החברה הכי טובה שלי בעולם הפראי והרחב כולו.‬
‫אעשה הכול למענך.‬
‫העולם לא כל כך רחב, פופי. אנחנו פשוט קטנים כל כך.‬
‫תיצמדי לברנש הגבוה.‬
‫הוא ידיד טוב בעת צרה.‬
‫לא טוב כמוך.‬
‫- את בטוחה? - יותר מתמיד.‬
‫טוב, כולם מנופפים לך.‬
‫אם אסתובב לאחור לא אוכל לעזוב לעולם.‬
‫אז אולי עדיף שאת תובילי.‬
‫אם כבר מדברים על זה, כפות רגליי כבדות כמו ברזל.‬
‫שלא לומר שאין לי שמץ של מושג לאן לפנות.‬
‫הינה זה.‬
‫אתה בטוח?‬
‫לא לגמרי.‬
‫יש ניחוח מתוק באוויר בכיוון הזה.‬
‫כשיש ספק, אלנור ברנדיפוט...‬
‫תמיד תלכי בעקבות האף.‬
‫שלוש טבעות למלכי האלפים‬
‫תחת השמיים‬
‫שבע לאדוני הגמדאים‬
‫בהיכלי האבן שלהם‬
‫תשע לבני התמותה‬
‫שנגזר עליהם למות‬
‫אחת לאדון האופל‬
‫על כיסו האפל‬
‫בארץ מורדור‬
‫שם הצללים שוכנים‬
‫טבעת אחת לשלוט בהם‬
‫טבעת אחת למצוא אותם‬
‫טבעת אחת לחבר ביניהם‬
‫ובאפלה לכבול אותם‬
‫בארץ מורדור‬
‫שם הצללים שוכנים...‬
‫תרגום: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביותגד לוי‬