Vems dolk var det, Galadriel?
Min brors. Han dödades av Saurons tjänare.
Efter Morgoths nederlag, så försökte den du kallar Sauron
skapa en kraft, inte av köttet, men över köttet.
Jag dödade Sauron.
Jag tror dig inte.
Á kuita!
Dilly, tillbaka!
Men trots våra ansträngningar, har det gått fortare utför för oss.
Denna mithril... Den är vår enda räddning.
Ingenting förminskar dess ljus.
-Kung Durin... -Nog!
Jag vägrar riskera dvärgars liv för att alverna ska lura döden.
Jag ska till Midgård.
Endast mörker väntar dig där.
Ta skydd!
Nej!
Var är min son?
Adar!
Låt våra segel föra oss härifrån.
-När jag stred vid din sida, kände jag... -Jag kände det också.
Såret kräver alvisk läkekonst.
Styrka till kungen!
Vart ska du'?
-Varna honom. -Ensam?
Hon blir inte ensam.
ERYN GALEN Grönveden
Du är inget ohägn.
Du är snäll.
Nori?
Vi kommer för att tjäna er... Herr Sauron.
SAGAN OM RINGEN: MAKTENS RINGAR
Gil-galad anländer imorgon,
och väntar sig att vi vet ett sätt att rädda hela alvriket.
Och det gör vi inte.
Om det bara fanns nåt sätt...
Att uträtta mer med mindre.
Själva solen började som nåt som inte var större än min handflata.
Och hur kan vi bli jämbördiga de krafter som skapade solen?
Tiden är ute, Celembribor.
Vi måste meddela kungen vårt misslyckande.
Alverna måste sen förbereda sig på att överge detta land. För alltid.
Galadriel?
Elrond.
Vad har hänt?
Fiendens lans. För sex dagar sen.
Vi red utan uppehåll.
Kan du hjälpa honom?
Á tulë koivienna...
Kung av Söderlanden? Hur möttes era vägar?
Varför är du här?
Kom. Vi har mycket att dryfta.
Jag borde aldrig sänt iväg dig på skeppet.
Jag borde ha litat på dig. Det är ett misstag jag inte gör om.
Jag hoppade av skeppet...
Eftersom jag uppriktigt inte trodde att jag ännu var värdig.
På något vis visste jag att min uppgift ännu inte var fullbordad.
Och när jag kom upp till ytan var allt jag kunde göra att simma
och be att jag hade valt klokt.
Jag korsade inte det bistra havet...
...för att drunkna nu.
Det får inte du heller.
Jag har saknat dig.
Vad ska vi göra?
Det enda vi kan göra.
Simma.
Vem där?
Vem där? Visa dig.
Är Galadriel här?
Nej.
Borde du inte vila?
Vad är detta för ställe?
Det var Celebrimbors verkstad.
Den kände Celebrimbor?
Han är väl inte här?
Jo... Det är han faktiskt.
Celebrimbor...
Min lärlingsmäster
talade om ditt häpnadsväckande hantverk.
Jag drömde aldrig att jag skulle få se det personligen.
Är du smed?
Inte en med din förmåga.
Dessa ädelstenar, jag har aldrig sett nåt liknande.
Vad tänker du använda dem till?
Feanors smyckeskonst lyckades fånga Valinors innersta väsen.
Ville göra detsamma för Midgård.
Detta är en märklig metall. Vad är det?
Inte tillräckligt.
Tillräckligt för vad?
Snälla.
Har du försökt förena den med andra metaller? För att framhäva den?
Det vore inte lämpligt.
-Varför inte? -De mängder vi behöver,
skulle späda ut dess unika egenskaper för mycket.
Förlåt mig, men med risk för att låta dum,
kan inte rätt förening förstärka dessa egenskaper?
Förstärka?
Där jag var lärling var ädelmetaller oerhört ovanliga.
Så vi lärde oss blanda dem för att utnyttja styrkor och dölja brister.
Jag har sett hur en gnutta nickel i järnet kan göra ett blad lättare och starkare.
Det kanske finns nån tillsats som kan förstärka din metall?
Det är ett fängslande förslag.
Kalla det... en gåva.
Snart ska han bege sig ut på den väg som utgör slutet för alla som vandrar den.
Svarta fanor kommer att fylla vår hamn.
Det blir vår skyldighet att skapa en gravkammare åt honom,
att skänka honom den odödlighet i sten som ingen man,
inte ens en kung, kan uppnå i livet.
Tecknare från hela Númenor har tillkallats för att fånga hans anletsdrag
så att en utformning kan föreslås.
Av alla lärlingarna,
har ni blivit utvalda att också föreslå en.
De kommande dagarna,
får var och en av er en timme med kungen.
Använd den väl.
Jag vet vad du gjorde i nattens mörker
-när du trodde att alla sov. -Jag är ledsen.
Er tjänarinna återkommer strax, min kung.
Då finns det fortfarande tid.
Tid för vadå?
För att varna dig, unga Míriel.
-Ni tar fel. Jag är inte... -Drottning än? Nej.
Men det blir du. Så vet detta,
om vårt folks gamla seder inte snart återupprättas,
kommer vår ö att gå under.
Hjälp!
Det är kungen! Hjälp!
Kom. Du måste gå upp.
Men gör inte som jag gjorde. Jag letade för länge.
Och nu kan jag inte skilja det som är från det som var,
det som var från det som kommer.
Ett föremål. För hela Midgård.
Jag vet att det låter konstigt.
Men visst bör vi uttömma alla tänkbara lösningar.
Vilken typ av föremål?
Ett mindre än man tidigare föreställt sig.
Nåt som kan bäras...
-En spira. -Ett svärd?
Eller kanske... En krona.
Varför en krona?
En rund form skulle vara att föredra.
Som låter ljuset vända tillbaka mot sig självt i en obruten krets
där det skapar en kraft som är närapå obegränsad.
Och den kraften skulle du sätta på en varelses huvud?
Inte vilken varelse som helst, högste drotten. Du.
Farliga är dessa viskningar...
Farlig är ibland den enda vägen.
Jag skulle inte stå här annars.
Du borde inte stå här alls.
Vi ber bara om den tid som krävs
för att samla smederna, pröva Celebrimbors åsikt...
Vår tid är knapp.
-Ja, därför... -Knappare än du vet.
Sedan eldbergets utbrott fäller Stora trädet alla sina löv.
Snart faller det sista.
Och om vårt folk inte lämnar landet, faller vi också.
Ingen alv i Midgård vill hellre se en lösning än jag.
Men om detta var ämnat som vår räddning, hade den behövts tidigare.
Men jag hade den nästan tidigare.
När jag pratade med söderlänningen...
Den låga mannen? Var det hans idé?
Hans förslag var nyckeln som låste upp fördämningen.
Vi är på väg att skapa en ny slags kraft.
Inte av styrka, utan av ande.
Inte av köttet, utan över köttet.
Detta är...
Detta är en kraft av den osynliga världen.
Jag är ledsen, herr Celebrimbor.
Ni befalls härmed att upplösa staden
och återvända till Lindon omedelbart.
Allihop.
De orden, "en kraft över köttet".
Var hörde du dem?
Jag överlade med mina smeder. Jag tror jag...
-Jag tror att det är mina ord. -Var Halbrand med dig?
Vad spelar det för roll? Det är över.
Högste drotten, vänta!
-Jag är ledsen... -Tre månader.
Det är ni skyldiga mig.
Vi är inte skyldiga dig nånting.
Gör det då inte som gottgörelse.
Utan för att jag ber er.
Det är ett fåfängt hopp, Elrond.
Bara det. Inget annat.
"Hoppet är aldrig blott och bart. Ens när det är svagt."
Eller har ni glömt ert eget råd?
Jag behöver kungaättlingar, släktträd. Allt du kan hitta om Söderlanden.
Våra uppgifter om de dödliga rikena är begränsade.
Jag får söka i gravkamrarna efter detta.
-Kom. -Tre veckor...
Tre veckor för ett arbete som kan ta tre århundraden.
Begränsningen kan vara uppfinningens moder.
Gå. Nämn inte detta för nån.
Var inte rädd.
Celebrimbor finner ett sätt. Det är jag säker på.
Helt plötsligt tycks ni två vara bekanta.
Jag erbjuder bara min blygsamma hjälp.
Ärligt talat kan jag knappt tro det.
Nån som jag, här,
och arbetar med alvsmederna i Eregion.
Tack, Galadriel.
För att jag tog dig hit?
Du räddade ju mitt liv.
Liksom du räddade mitt. Vi är kvitt.
Nej.
Nej, du har gjort mycket mer än så för mig.
Jag hade nästan gett upp.
Men du... Du trodde på mig.
Du såg styrka i mig.
Du uppmuntrade mig som ingen annan.
Det glömmer jag aldrig.
Och det ska inte nån annan få göra heller.
Var inte rädd, mäster.
Ju mer dina krafter vaknar, ju mer försvagas slöjan.
Slöjan?
Den som lagts över ditt sinne av de som besegrade dig.
Men vi är här för att välkomna dig.
För att föra dig till våra länder.
Era länder?
Du känner dem redan.
Stjärnorna.
Den kallas Eremitens hatt.
En stjärnbild som bara syns på ett ställe.
Långt österut, där stjärnorna är främmande.
Rhûns länder.
-Rhûn... -Ja.
Där du äntligen erkänns för den du verkligen är.
Du föll från stjärnorna. Ändå är du större än dem.
Ty eld lyder din vilja.
Du sjönk lägre än stoftet, likväl räds stoftet dig.
För det darrar när du är vred.
Vindarna och vattnet, värmen och kylan.
I Rhûn ska du lära dig att befalla dem alla.
Och varje varelse som går eller krälar ska bli din slav.
-För du är herren Sauron. -För du är herren Sauron.
Det räcker!
Med tiden lär han sig att behärska sina krafter.
Tills vidare, bind honom.
Vad är det?
I den rika traditionen av dåliga idéer kan detta vara den sämsta hittills.
Så har du nån bättre?
Den tredje är väck.
Vart tog den tredje vägen?
Hellre två än tre. Nu har vi vårt tillfälle.
Hallå!
Brännfot! Spring!
Sadoc!
Mäster, lugna er.
Nori, kom!
Kom!
Få honom att se.
Ta det.
Vi behöver dig. Snälla, ta det.
Lämna mig ifred. Annars kommer jag...
Jag kommer att skada dig. Igen.
Vad? Vad har de gjort med dig?
De visade mig vad jag är.
Bara du kan visa vad du är.
Du väljer med dina handlingar.
Du ska hjälpa till.
Jag vet det.
Blunda. Det gör bara ont ett ögonblick.
Nej!
Ur skuggan kom ni.
Till skuggan må ni återvända!
-Han är inte Sauron. -Han är den andre. Istar . Han är...
Jag är god.
Nori!
Sadoc?
Var still. Vi hittar ett sätt att bära dig tillbaka.
Förlåt, min goda dam.
Jag är rädd att jag är på väg att lämna stigen.
Herr Bök...
Ingen fara, Stolte.
Frugan väntar.
Om du inte misstycker vill jag nog sitta en stund,
se solen gå upp.
Ett, två, tre,
fyra, fem, sex,
sju, åtta...
Det är nio...
Trappor till huvudposten.
Ni klarar det bra.
Var nedlåtande igen, kapten, och jag tar över ert skepp.
Kom då.
Jag bistår er.
Och vem bistår dig?
Med tanke på din förlust,
förstår jag om du ville ta tjänstledigt vid vår återkomst.
Ni frågade mig en gång varför jag drog upp Galadriel ur havet.
Jag sa att jag inte hade nåt val.
Sanningen är att jag kunde lämnat henne där.
Kunde ha vägrat att följa henne till Midgård.
Eller hejdat min son att göra det.
Likväl gjorde jag ändå de val jag gjorde för att...
Varför, Elendil?
För "Elendil" betyder inte bara "en som älskar stjärnorna".
Trodde bara inte att det skulle leda hit.
Min far berättade en gång att De trognas sätt
är att lova att betala priset...
Även om kostnaden är okänd.
Och att lita på att det i slutändan är värt det.
Ibland är kostnaden hög.
Det är den.
Men det enda valet än att fortsätta tjäna.
Och jag ska sannerligen se till att målet blir värt kostnaden.
Vad som än händer?
Vad som än händer.
Kapten. Númenor är i sikte.
Min drottning.
Elendil, vad är det? Vad är fel?
Vad är det?
Vad ser du?
Vad har hänt?
Mithril är svår.
Den motstår alla ansträngningar att förenas med enklare metaller.
Tillgången till synliga och osynliga världen
tycktes mjuka upp gränserna mellan de två.
Det är orimligt.
Trycket räckte för att förena himmel och jord.
-Det borde ha hållit nu! -Tålamod. Det är en resa.
Inte varje steg går framåt. Det kan ta tid.
-Tid? Vi har inte tid. -Tid...
Det kanske räcker för idag.
Vi har kanske pressat oss själva för hårt.
"Pressat oss själva för hårt."
Tänk om det är problemet.
Tänk om vi har använt för mycket kraft?
Vad betyder det?
Att metallerna inte ska tvingas till en förening...
Men istället lockas eller lirkas ihop.
Om det stämmer har vi gjort allting bak och fram.
Fort. Ta isär detta. Vi börjar om.
Min dam.
Galadriel!
Vi kom på det.
Jag vet inte hur det undgick oss.
Kraften är för stark.
Vi behöver två.
Vi gör två.
-Två kronor? -Inte riktigt.
Det måste vara nåt...
Mindre.
Kom, se själv.
Inte förrän du berättar vem du är.
Du vet vem jag är.
Vem du verkligen är.
Jag är rädd att jag inte...
Det finns ingen kung av Söderlanden.
Tronföljden var bruten.
Den sista mannen att bära ditt vapen dog för över tusen år sen.
Han hade ingen arvinge.
Jag hittade det ju på en död man.
Nej.
Nej, på flotten räddade du mig...
På flotten räddade du mig.
Du övertygade Míriel att rädda Midgårds folk.
Du övertygade henne. Jag ville stanna i Númenor.
Du stred vid min sida.
Mot din fiende. Och min.
Säg mig ditt namn.
Jag har varit vaken sen innan den första tystnaden bröts.
Under den tiden... har jag haft många namn.
Tappade du fotfästet igen, syster?
Det var bara ett litet fall.
Upp och hoppa nu.
Ut ur mitt sinne.
Snälla, syster.
Titta på mig.
Galadriel.
Min gamla dolk.
Du har bevarat den hela denna tid.
Du har varit väldigt modig.
Du har kämpat så hårt. I så många år.
För att slutföra det jag inte kunde.
Din uppgift var att jaga Sauron.
Min uppgift var att säkerställa fred.
Men jag lärde mig att det också var Saurons uppgift.
Nej.
Nej, du dog.
Ihop med otaliga andra, på grund av honom.
Nej, Galadriel.
Han sökte en kraft, inte för att förstöra Midgård,
utan för att läka det.
Liksom dina medalver försöker göra i detta ögonblick.
Du behöver inte ljuga.
Låt bara arbetet fortsätta.
Minns du vad jag viskade till dig under just detta träd?
Vidrör mörkret ännu en gång.
Min bror är död. På grund av dig.
Galadriel. Hur kan du säga det?
Hur kan du säga nåt sånt?
Galadriel.
Galadriel. Kom tillbaka till mig.
Galadriel. Titta på mig!
Galadriel. Titta på mig.
Du vet vem jag är.
Jag är din vän.
Du är Morgoths vän.
När Morgoth besegrades,
var det som att en stor, knuten näve
hade släppt sitt grepp runt min nacke.
Och i den första soluppgångens stillhet,
kände jag äntligen Den endes ljus igen.
Och jag visste att om jag nånsin skulle bli förlåten...
...måste jag hjälpa till att läka det jag förstört.
Ingen bot kan utplåna det onda du har gjort.
-Det är inte vad du tror. -Säg inte vad jag tror.
Nej. Du sa det till mig.
Efter vår seger sa du att jag kunde bli fri från vad jag än gjort.
-Du lurade mig. -Jag berättade sanningen.
Jag sa till dig att jag gjort ont, och du brydde dig inte.
För du visste att vårt förflutna inte betydde nåt,
gentemot vår framtid.
Det finns ingen sån framtid.
Gör det inte?
Alla ser på dig med tvivel.
Bara jag kan se din storhet.
Bara jag kan se ditt ljus.
Du skulle göra mig till en tyrann.
Nej, till drottning.
Vacker som havet och solen.
Starkare än jordens grundvalar.
Och du. Min kung.
Mörkrets härskare.
Nej. Inte mörkrets.
Inte med dig vid min sida.
En gång sa du till mig att vi fördes samman av en anledning.
Detta är den.
Du binder mig till ljuset. Och jag binder dig till makten.
Tillsammans kan vi rädda Midgård.
Rädda?
Eller härska?
Jag ser ingen skillnad.
Och det är därför... som jag aldrig kommer att finnas vid din sida.
Du har inget val.
Utan mig tynar ditt folk bort.
Och skuggans mörker breder ut sig över hela världen.
-Du behöver mig. -Borde lämnat dig på havet.
Du var där för att alverna slängt ut dig.
De slängde ut dig för att du vågade be om några futtiga soldater.
Vad gör de när du berättar att du var min bundsförvant?
När du berättar att Sauron lever på grund av dig?
Du ska dö på grund av mig.
Galadriel!
Bedragare!
Galadriel, sluta! Det är Elrond.
Bevisa det.
Var träffades vi först?
Vid havet. Jag blev föräldralös.
Jag var ensam. En ung halvalvpojke, utan vänner eller släkt.
Du gav mig vatten.
Elrond.
Á cuith tessë, Galadriel.
Celebrimbor. Var är han?
Verkstaden. Han är nästan klar nu.
Nej!
Galadriel! Vad har hänt?
Galadriel!
Är det klart?
Galadriel. Du är våt som en sten i floden.
Varför?
För att jag drog upp henne ur Glanduins vatten.
Glanduin? Vad hände?
Galadriel.
Var är Halbrand?
Han är borta. Och jag tvivlar på att han kommer tillbaka.
Skulle han nånsin det ska vi inte ha nåt samröre.
Vad hände vid strömmen?
Du talade med mig om ett misstag.
Ett du inte skulle göra om.
Du gör det löftet väldigt svårt att hålla.
Vore det lätt skulle det inte kräva tillit.
Så fortsätter vi?
Nej.
Vi måste göra tre.
Tre? Varför tre?
En kommer alltid att fördärva. Två att söndra.
Men med tre finns stadga.
De krafter vi skapar idag måste vara för alverna enbart.
Orörda av andra händer.
Galadriel, jag har fastställt att renheten
av de enklare metallerna i föreningen är avgörande.
Jag behöver guld och silver av det mest utsökta slag.
Guld och silver från Valinor.
Sant skapande kräver... uppoffring.
Minns du nåt mer ännu?
Stycken. Intryck.
Mer har dykt upp. För att upptäcka resten måste jag bege mig till Rhûn.
De hade fel om ditt namn.
Tänk om de har fel om det också? Eller ljuger, eller...
Jag visste att det de sa var sant med en visshet jag inte kan förklara.
De...
De kallade dig nåt annat. "Istar"
Är det ditt slag?
"Istar?"
"Den vise" på ditt språk.
Eller...
"Trollkarl."
Du följer inte med oss, eller hur?
Tidvis stakas våra vägar ut framför oss av krafter större än våra egna.
Då är vår uppgift att låta våra fötter
gå dit våra hjärtan inte vill.
Oavsett vilka faror som väntar oss på vägen.
Låter lite som ett äventyr.
Är man ensam är det en resa.
Men ett äventyr, det måste delas.
Jag har nog varit med om tillräckligt med äventyr för en hårfot.
Här står det att om vi går norrut
har vi upptrampad stig i trettio dagar.
Bara färskt gräs och inga troll.
-Ja! Bara nedför, ser ut som... -Du håller den upp och ner.
Förlåt, Malva. Bara branta sluttningar och taggiga snår i veckor.
Om du är så klok, varför letar du inte upp stigarna?
Håll ett öga på småttingar och eftersläntrare.
Ingen lämnar stigen!
Och ingen vandrar ensam!
Det lät bättre när Sadoc sa det.
Önskar att gubben ännu var med oss.
Det är han.
Gå du.
Du är en del av nåt större nu.
Han behöver dig.
Och du hör hemma där ute.
Farväl, Nori!
-Farväl. -Var försiktig!
Sköt om dig.
-Har du packat ner din lykta? -Självklart.
Bra.
Nåväl... Farväl.
Nori...
Så. Här är sniglar för stora karlen.
Du vet hur hungrig han blir.
Och en extra filt om du fryser. Så där.
Låt oss se.
En sån far, va?
Du är på väg ut i det stora bortom och jag har inte lärt dig en sabla sak.
Jo. Klart du har.
Släck alltid din eld med vatten och jord.
Lätta dig inte i en flod, du kan behöva dricka dess vatten.
Och en hårfot utan hyfs kommer lika långt som ett fyrkantigt hjul.
Fyrkantigt hjul...
Jag lyssnade på allt, far.
Hitta var floden rinner. Där sparvarna lär sig sina sånger.
Jag ska, mor.
Jag ska vara varsam.
Nej.
Du kommer att vara djärv.
Gå...
Innan du tappar modet.
Eller vi vårt.
Vänta! Nori!
Vallmo!
Varför måste de jag älskar mest alltid försvinna?
För att om vi inte gjorde det skulle vi aldrig lära oss nåt nytt.
Kommer du tillbaka? Lovar du?
-Lovar du att ta hand om alla? -Självklart, hårfotsstolle.
Du är min bästa vän i hela den här vida, vilda världen.
Gör allting för dig.
Världen är inte särskilt vid, Vallmo. Vi är bara så förgjordat små.
Håll ihop med den långa karlen.
Han blir bra att ha om det kniper.
Inte lika bra som du.
-Är du säker? -Mer än nånsin.
De vinkar åt dig allihop.
Om jag vänder mig om kommer jag aldrig att kunna gå.
Då kanske det vore bäst om du gick först.
Nu när det gäller, är mina fötter tunga som bly.
Dessutom har jag inte en aning om vart vi ska gå.
Där är det.
Är du säker?
Inte helt.
Luften luktar sött i den här riktningen.
När du är osäker, Elanor Brännfot...
...följ alltid din näsa.
Tre ringar för älvkungarnas makt
Högt i det blå
Sju för dvärgarnas furstar
I salarna av sten
Nio för de dödliga
Som köttets väg skall gå
En för Mörkrets herre
I ondskans dunkla sken
I Mordors land
Där skuggorna ruva
En ring att sämja dem
En ring att främja dem
En ring att djupt i mörkrets
Vida riken tämja dem
I Mordors land
Där skuggorna ruva...
Där skuggorna ruva
Undertexter: Sara Ritzén Awunor
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson