‫שום דבר לא זדוני בהתחלה.‬
‫לכאן.‬
‫והייתה תקופה שבה העולם היה צעיר כל כך,‬
‫שעוד לא הייתה זריחה.‬
‫אבל גם אז היה אור.‬
‫נו, היא כבר מוכנה?‬
‫לא ייתכן שאפילו את האמנת שהפיסה הישנה הזאת תצוף.‬
‫היא לא תצוף.‬
‫היא תשוט.‬
‫תפסיקו!‬
‫לא, די!‬
‫תפסיקו, אתם תשברו אותה!‬
‫תפסיק! די!‬
‫- קדימה. - תפסיקו, היא תישבר! תפסיקו!‬
‫אמרתי לך שהיא לא תצוף.‬
‫תניחי לי!‬
‫שוב מעדת, גלדריאל?‬
‫זו הייתה אונייה טובה, אחותי.‬
‫הכנתי אותה כמו שלימדת אותי.‬
‫את יודעת למה אונייה צפה ואבן לא?‬
‫כי האבן רואה רק כלפי מטה.‬
‫חשכת המים עצומה ומפתה.‬
‫וגם האונייה חשה בחשכה,‬
‫השואפת בכל רגע לשלוט בה ולמשוך אותה למטה.‬
‫אבל לאונייה יש סוד.‬
‫שכן, בניגוד לאבן, היא לא מביטה למטה אלא למעלה.‬
‫מקובעת באור המנחה אותה,‬
‫הלוחש על דברים נשגבים יותר משהחשכה הכירה מעודה.‬
‫אבל לפעמים האורות זוהרים באותה עוצמה,‬
‫ומשתקפים במים כמו בשמיים.‬
‫קשה לדעת מה למעלה ומה למטה.‬
‫איך עליי לדעת אחרי אילו אורות ללכת?‬
‫אבל זה נראה כה פשוט.‬
‫לרוב, כאלו הן האמיתות הכי חשובות.‬
‫אבל עלייך ללמוד להבחין בהן בכוחות עצמך.‬
‫לא תמיד אהיה פה לומר לך אותן.‬
‫לא תהיה?‬
‫בואי איתי. אימא ואבא מחכים.‬
‫לא היה לנו מונח למוות.‬
‫שכן חשבנו שהאושר שלנו יהיה אינסופי.‬
‫חשבנו שהאור שלנו לעולם לא יתעמעם.‬
‫אז כשהאויב הגדול, מורגות',‬
‫השמיד את אור ביתנו עצמו...‬
‫התנגדנו.‬
‫ולגיון של אלפים יצא למלחמה.‬
‫ולינור‬
‫עזבנו את ולינור, ביתנו, ונסענו לממלכה רחוקה.‬
‫הים המפריד‬
‫ממלכה המלאה בסכנות שלא נודעו, ואינספור יצורים מוזרים.‬
‫מקום הנקרא הארץ התיכונה.‬
‫הם אמרו שהיא תיגמר במהרה,‬
‫אבל המלחמה הותירה את הארץ התיכונה בהריסות.‬
‫ונמשכה מאות שנים.‬
‫כעת, למדנו מונחים רבים למוות.‬
‫בסופו של דברמורגות' הובס.‬
‫אבל הלחשושים שהרשע שרד הלכו וגברו.‬
‫שכן מספר לא נודע של אורקים חמק מלכידה,‬
‫בפיקודו של מנהיג חדש,‬
‫המשרת המסור ביותר של מורגות',‬
‫מכשף אכזרי וערמומי.‬
‫קראו לו סאורון.‬
‫אחי נשבע למצוא ולהשמיד אותו.‬
‫אבל סאורון מצא אותו קודם לכן,‬
‫וסימן את בשרו בסמל.‬
‫סימן שאת משמעותו לא הצליחו לפענח גם החכמים שבינינו.‬
‫ושם, בחשכה,‬
‫השבועה שלו הפכה לשבועתי.‬
‫וכך, צדנו.‬
‫צדנו את סאורון עד קצות תבל.‬
‫אבל העקבות הלכו והתמעטו.‬
‫השנים חלפו בזו אחר זו.‬
‫המאות חלפו בזו אחר זו.‬
‫ולאלפים רבים, הכאב מאותם ימים‬
‫פרח מהמחשבות ומהראש.‬
‫עוד ועוד מבני מינינו‬
‫החלו להאמין שסאורון הוא אך ורק זיכרון.‬
‫פורודווית' השממה הצפונית ביותר, מאות שנים אחר כך‬
‫ושהאיום נגמר סוף-סוף.‬
‫הלוואי שיכולתי להיות אחת מהם.‬
‫המפקדת גלדריאל.‬
‫הפלוגה הזאת הלכה אחרייך עד לקצה העולם.‬
‫אבל איש מאלו שהעזו לחפש אחר המאחז האחרון הזה‬
‫מעולם לא מצא דבר.‬
‫חלפו שנים מאז שנראה האורק האחרון.‬
‫הלא ייתכן ששאר המפקדים צודקים, ושהאויב שלנו כבר לא קיים?‬
‫הלילה יורד.‬
‫כמה זמן ישרוד הבשר החי במקום שבו אפילו אור השמש חושש לדרוך?‬
‫אולי יהיה נבון לחנות פה.‬
‫ומחר להתחיל במסע הביתה.‬
‫האור דועך.‬
‫המפקדת, חכי!‬
‫לא. מתקדמים הלאה.‬
‫גלדריאל, תעצרי!‬
‫אין פה שום דבר. כבר היינו אמורים להיות שם.‬
‫אנחנו שם.‬
‫זה המקום.‬
‫כאן התכנסו האורקים אחרי תבוסתו של מורגות'.‬
‫כנראה נמלטו הרבה יותר מכפי שדמיינו.‬
‫אני מאבד תחושה ביד.‬
‫לא.‬
‫המקום הזה מרושע כל כך, שהלפידים שלנו לא מפיצים חום.‬
‫מכאן.‬
‫מניין הביטחון שלך?‬
‫קר פה יותר מהשאר.‬
‫נסתמה פה דלת.‬
‫תמוטטו אותה.‬
‫איזה מעשה שטני זה?‬
‫האורקים האלה התעסקו בכוחות העולם הלא נראה.‬
‫כישוף אפל כלשהו מימים עברו.‬
‫אבל מה הייתה מטרתם?‬
‫היא לבטח אבדה כעת עם הזמן.‬
‫מה שקרה פה התרחש מזמן.‬
‫מים.‬
‫אפילו סלע לא יכול להסתיר את הסימן‬
‫של זה שידו שלו צמאת להבות.‬
‫הוא היה פה.‬
‫סאורון היה פה.‬
‫תגיד לשאר לנוח כל זמן שאפשר.‬
‫נמשיך הלאה בזריחה. נמשיך צפונה בחיפוש.‬
‫"צפונה"?‬
‫הסימן הזה הושאר כעקבה שהאורקים ילכו אחריה.‬
‫הפעם האחרונה שראיתי אותו הייתה על אחי.‬
‫עלינו ללכת בעקבותיו.‬
‫הסימן בן מאות שנים.‬
‫מי שהשאיר אותו אולי מת מזמן.‬
‫או שוכב במארב, צובר כוח,‬
‫משכלל את הכישוף האפל שחמק ממנו פה.‬
‫חרגנו מפקודותינו לפני חודשים רבים.‬
‫לבטח עלינו לשוב קודם הביתה, להתייעץ עם המלך העליון.‬
‫אני מבטיחה לך שאין נפש במחיצתנו‬
‫שכמהה לבית יותר ממני.‬
‫אני עדיין חשה באור העצים על פניי.‬
‫אני עדיין רואה אותו.‬
‫ועד שנהיה בטוחים‬
‫שכל זכר מאויבנו נכחד...‬
‫לא אוכל לשוב לעולם.‬
‫טרול שלג!‬
‫אסור היה לנו להיכנס לכאן.‬
‫נעזוב במהרה.‬
‫הפקודה ניתנה.‬
‫נצעד באור ראשון.‬
‫אם כך תעשי זאת בגפך.‬
‫שר הטבעות: טבעות הכוח‬
‫רובניון וילדרלנד, מזרחית לאנדואין‬
‫משהו פה לא כשורה. אין מה לצוד.‬
‫זאבים בכל סבך.‬
‫אתה לא חושב שזה מעט משונה?‬
‫העולם משונה.‬
‫אם אתן לזה לסחרר אותי,‬
‫בחיים לא אקום מכיסא הבר שלי.‬
‫אי!‬
‫תמשיך ללכת.‬
‫למה?‬
‫זה נראה כמו גירית. אולי שועל.‬
‫סביר יותר שזה הרפוט.‬
‫הרפוט?‬
‫לא רצוי לראות כזה,‬
‫אבל אם תראה, תשמור על עצמך.‬
‫אלה יצורים מסוכנים.‬
‫אתה ממציא.‬
‫קדימה, תזיז את הרגליים!‬
‫בוא פשוט נגיע לאגם לפני השקיעה.‬
‫פנוי ופנוי.‬
‫נורי.‬
‫מטיילים? בעונה הזאת?‬
‫זה אות, תשמע לי. אות רע.‬
‫- הכי רע שיש. - תירגעי, מלבה.‬
‫בפעם האחרונה שהיו מטיילים כה מוקדם, התרחשה הקרה הגדולה.‬
‫ואין לשכוח איזו עונה קודרת היא הייתה.‬
‫סביר יותר שהם הלכו לאיבוד, זה הכול. זו בטח הסיבה.‬
‫ארוחת הערב תיהרס.‬
‫חיפשתי שוב ושוב בכל מקום.‬
‫אבל הילדים עדיין בחוץ.‬
‫הם יהיו בסדר, גולדי.‬
‫נורי איתם. את מכירה את נורי.‬
‫נכון, אני מכירה.‬
‫אפשר לחזור עכשיו בחזרה?‬
‫יש פה 110 דברים שיכולים להרוג אותנו.‬
‫מאה ו-11 אם סופרים את הדאגה שלך למוות.‬
‫הכללים מוכרים לך, אסור לנו להתרחק כל כך.‬
‫לולא עשינו כל מה שאסור לנו,‬
‫בקושי היינו עושים משהו.‬
‫אני ראשון!‬
‫נו, קדימה. זהירות מהשלולית.‬
‫עכשיו להיזהר על הידיים.‬
‫מכאן!‬
‫נורי!‬
‫- תפסתי אותך. - די.‬
‫זה...‬
‫נורי!‬
‫מקסים.‬
‫נו כבר.‬
‫אפשר כבר לחזור בחזרה? ‬
‫- אבל עוד לא ראית את זה. - ראיתי מה?‬
‫זה מקום מסתור טוב לטרול גבעות, אם תשאלי אותי.‬
‫שומו שמיים.‬
‫נורי!‬
‫מצאתי משהו.‬
‫יש משהו בבוץ.‬
‫מה זה?‬
‫זה נראה כמו טביעת כף רגל. ‬
‫כלב.‬
‫סתם כלב. אתם יודעים שכלבים אוהבים גרגרים.‬
‫הוא יאכל את הגרגרים שלנו?‬
‫אם הוא לא יראה אותנו, הוא לא יאכל.‬
‫היי. בצמדים וכולם לתת יד. צריך ללכת.‬
‫- מה בוער? - זאב.‬
‫שמעתם את אחותכם. צריך ללכת.‬
‫קדימה, ללכת. בואו.‬
‫הראשון במחנה מקבל פשטידה ראשונה בחגיגת הקציר.‬
‫בואו נלך.‬
‫תזכרו, אם ישאלו, רק הלכנו לחפש חלזונות.‬
‫"המערב הרחוק... ארצות האלמוות...‬
‫"סוף-סוף הם הולכים...‬
‫"הביתה.‬
‫"במשך מאות שנים, הם פשטו ברחבי צוקים וגאיות,‬
‫"הדפו את שרידי האויב האחרונים.‬
‫"כמו גשם אביבי על עצמות...‬
‫"חיה מתה."‬
‫"גשם אביבי על עצמות..."‬
‫אלרונד הכרוז.‬
‫סוף-סוף.‬
‫כן. כמעט כאילו לא רציתי שימצאו אותי.‬
‫מה הבשורה?‬
‫המועצה מצרה להודיע לך‬
‫שלא תורשה להשתתף במושב הבא.‬
‫אדוני אלפים בלבד.‬
‫יש משהו נוסף?‬
‫כן. ידידתך הגיעה.‬
‫היא פה? למה לא אמרת?‬
‫לטקס.‬
‫לינדון בירת האלפים העליונים‬
‫גלדריאל.‬
‫אלרונד.‬
‫לינדון מקבלת אותך בברכה.‬
‫בברכה הינני מתקבלת.‬
‫שמעתי שנאמר שבחצייה שומעים שיר.‬
‫כזה שאת זכרו כולנו נושאים.‬
‫ואפופים באור,‬
‫משכר יותר מכל תחושה שהיא בארץ התיכונה.‬
‫כשהייתי ילדה, זו הייתה התחושה היחידה שהכרתי.‬
‫ותראי אותך כעת.‬
‫מפקדת צבאות הצפון. לוחמת ארצות השממה.‬
‫די ציפיתי שתגיעי מרוחה בזוהמה ובבוץ.‬
‫הפעם, כוויות קור ודם של טרולים.‬
‫ובלי צבא.‬
‫תספרי לי הכול.‬
‫עצם קיומו של הסימן הזה מוכיח שסאורון ברח.‬
‫הוא עדיין אי שם.‬
‫השאלה כעת היא היכן?‬
‫אני מתכוונת לבקש מהמלך פלוגה רעננה.‬
‫- אם הוא יספק די... - רק עתה הגעת.‬
‫את חייבת לדבר שוב על עזיבה מהר כל כך?‬
‫ידוע לך היטב למה אני חייבת.‬
‫יהיה די והותר זמן בהמשך לדון בנושאים רשמיים.‬
‫אני רוצה לשמוע עלייך.‬
‫על מסעך המפרך.‬
‫ובכן, אלרונד.‬
‫באמת נהפכת לפוליטיקאי.‬
‫מפיך זה נשמע עגום מאוד.‬
‫אני לא איזו גבירת חצר מלך שמרצים בחנופה סתמית.‬
‫אני דורשת לדבר ישירות עם המלך.‬
‫הבהרת את זה.‬
‫לכן אהיה ברור באותה מידה.‬
‫לא הפלוגה שלך המרתה את פיך שם,‬
‫אלא דווקא את המרית את פי המלך העליון,‬
‫בסירובך להישמע לכל מגבלה שהושמה עלייך.‬
‫בנדיבותו,‬
‫הוא בחר לכבד את הישגייך...‬
‫במקום להתעכב על עזות מצחך.‬
‫אם תבחני אותו שוב,‬
‫אולי תגלי שהוא קשוב פחות מכפי שקיווית.‬
‫האם תארגן פגישה או לא?‬
‫אם אחרי הטקס, זה עדיין יהיה רצונך,‬
‫תקבלי אותה.‬
‫היא שבה.‬
‫- מה שלומך? - טוב עד מאוד, אבא.‬
‫ותראו אותה!‬
‫מצאת את כל זה על גדת הנהר?‬
‫שמעת על המטיילים?‬
‫- מטיילים? - ציידים.‬
‫צמד.‬
‫גדולים כסלעי ענק.‬
‫ממש על הרכס ההוא.‬
‫לא להאמין שפספסתי אותם.‬
‫אולי כדאי שתישארי בקרבת הבית, כך שלא תפספסי שום דבר.‬
‫הלכת שוב לחווה הישנה.‬
‫נכון?‬
‫נזהרתי.‬
‫אבל הילדים עלולים לא להיזהר.‬
‫אני מצטערת, לא ידעתי.‬
‫אף פעם לא מגיעים הנה ציידים לפני הקציר.‬
‫או זאבים.‬
‫מעניין אם יש בעיות בדרום.‬
‫ולמה זה מטריד אותך, אלנור ברנדיפוט?‬
‫לא תהית אי פעם...‬
‫מה עוד יש אי שם?‬
‫לאיזה מרחק הנהר זורם,‬
‫או היכן לומדים הדרורים את השירים החדשים שהם שרים באביב?‬
‫איני יכולה שלא לחוש שיש פלאות בעולם הזה.‬
‫מעבר לגבולות הנדודים שלנו.‬
‫אמרתי לך.‬
‫אינספור פעמים.‬
‫האלפים צריכים להגן על יערות.‬
‫גמדאים, על המכרות. בני האדם, על שדות התבואה.‬
‫אפילו על העצים לדאוג לאדמה שמתחת לשורשיהם.‬
‫אבל אנחנו, בני הרפוט, משוחררים מדאגות העולם הרחב.‬
‫אנחנו רק אדוות בפלג ארוך מאוד.‬
‫דרכנו נקבעת לפי העונות המתחלפות.‬
‫אף אחד לא סוטה מהדרך, ואף אחד לא הולך לבד.‬
‫אנחנו מאוחדים. אנחנו מוגנים.‬
‫ככה אנחנו שורדים.‬
‫נו, לכי. תעזרי לאביך.‬
‫זאת הבעיה שלך. גלגל אמור להיות עגול.‬
‫הלוחמים הכי נועזים האלה‬
‫כורעים פה ברך לפנינו, כמנצחים.‬
‫למרות שמורגות' נפל לפני עידן,‬
‫יש מי שחששו שרשע חדש עלול לקום מצילו.‬
‫לכן במשך מאות שנים,‬
‫חיילים אלה פשטו ברחבי צוקים וגאיות,‬
‫שטפו את שרידי האויב האחרונים,‬
‫כמו גשם אביבי על עצמות של גוויה מרקיבה.‬
‫ועכשיו, סוף-סוף,‬
‫הם שבו אלינו בניצחון,‬
‫שכן הם הוכיחו מעבר לכל ספק‬
‫שימות המלחמה שלנו תמו.‬
‫היום,‬
‫ימות השלום שלנו מתחילים.‬
‫וכהוקרת תודה מצידנו,‬
‫גיבורים אלה יזכו בכבוד‬
‫שאין שני לו בכל מורשתנו.‬
‫ילוו אותם לנמלים האפורים‬
‫ויוענק להם אישור לחצות את הים, על מנת לגור לנצח נצחים‬
‫בממלכה המבורכת, במערב הרחוק.‬
‫בארצות האלמוות של ולינור.‬
‫הם הולכים הביתה, סוף-סוף.‬
‫האם תעמוד שם סתם כך ותתנשף כמו אורק?‬
‫נטען שיין הניצחון הכי מתוק‬
‫לאלה שהוא תסס בייסוריהם המרים.‬
‫אני לא חשה מנצחת.‬
‫את ראויה לכבוד שביום הזה.‬
‫אחיך היה מתגאה.‬
‫אני זוכרת מתי פוסלו הראשונים מבין אלה.‬
‫דמותו של הנופל נשמרת ביצור חי.‬
‫אני מניחה שחלק ממני תמיד האמין שמנוחתי תהיה פה,‬
‫יחד עימם.‬
‫אבל במקום זה עליי לעזוב אותם.‬
‫זוהי מתנה ממלכך.‬
‫מתנה שהחלטתי לסרב לה.‬
‫גלדריאל, את...‬
‫אחי מסר את חייו במצוד אחר סאורון.‬
‫משימתו כעת שלי.‬
‫אני הולכת לחפש את האויב שחמק מאיתנו בצפון.‬
‫לבדי, אם איאלץ.‬
‫אה, כן. החותם המסתורי שלך.‬
‫שיתפתי בו את המלך העליון.‬
‫- אז למה... - כי לראות חותם‬
‫לא אומר שאת קרובה יותר למציאת סאורון.‬
‫זה נגמר. הרשע איננו.‬
‫אז למה הוא לא נעלם מפה בפנים?‬
‫אחרי כל מה שסבלת...‬
‫זה אך טבעי לחוש חצויה.‬
‫חצויה?‬
‫אני אסירת תודה שלא הכרת כמוני רשע.‬
‫אבל אתה לא ראית את מה שאני ראיתי.‬
‫ראיתי די והותר.‬
‫אתה לא ראית את מה שאני ראיתי.‬
‫הרשע לא ישן, אלרונד.‬
‫הוא ממתין.‬
‫וברגע של שאננות מצידנו,‬
‫הוא מעוור אותנו.‬
‫בואי נגיד שזה אכן כמו חששותייך,‬
‫ושהאויב הזה נמצא איפשהו שם, שוכב במארב.‬
‫את באמת מאמינה שלחפש אותו יספק אותך?‬
‫שעוד אורק על חוד חרבך יביא לך שלווה?‬
‫- אם את טועה... - אני לא טועה.‬
‫אם את טועה,‬
‫האם תובילי אלפים נוספים למותם בארצות רחוקות?‬
‫כדי לשכנע את עצמך שעשית די,‬
‫כמה פסלים נוספים תוסיפי לשביל הזה?‬
‫בכל ההיסטוריה, איש מעולם לא סירב לקריאה.‬
‫תעשי זאת כעת והיא עלולה לא לשוב.‬
‫את תתמהמהי פה, מנודה,‬
‫מורעלת מלחשושים וחלומות אפלים.‬
‫ובמערב, אתה חושב שגורלי ייטב?‬
‫שם השיר ילעג לקריאות הקרב שבאוזניי?‬
‫אתה טוען שניצחתי את כל זוועות הארץ התיכונה.‬
‫אך תותיר אותן חיות בתוכי?‬
‫שאקחן עימי?‬
‫אלמותיות, בלתי משתנות, בלתי שבירות,‬
‫אל ארץ האביב נטול החורף?‬
‫רק בממלכה המבורכת‬
‫מה ששבור בך יכול להחלים.‬
‫לכי לשם.‬
‫לכי, ואני מבטיח לך...‬
‫אם תוכח כנכונה אפילו שמועה קלה לגבי האיום שאת חשה,‬
‫לא אנוח עד שזה יתוקן.‬
‫לחמת די זמן, גלדריאל.‬
‫תניחי את חרבך.‬
‫בלעדיה, מה אהיה?‬
‫מה שתמיד היית.‬
‫ידידתי.‬
‫לינדון הרלינדון - פורלינדון‬
‫ארצות הדרום ארצות בני האדם‬
‫ערב טוב.‬
‫קאראס בשלושה מהלכים.‬
‫סביר יותר שהורעל.‬
‫הורעל? בידי מי?‬
‫למיטב ידיעתנו, הטמבל הבכיין עשה את זה בעצמו.‬
‫ארונדיר.‬
‫באמת עברו כבר שבועיים?‬
‫אכן.‬
‫הפעם יש מעט מאוד על מה לדווח, לצערי.‬
‫כמה סכסוכים עלובים, קצת שימוש לא הגון בקוביות.‬
‫ו... כן!‬
‫היה פה ריגוש קל, ביום שלישי שעבר.‬
‫מריבה קלה על בחורה.‬
‫העין שלו הייתה עצלה, שלה משוטטת מדי, אם אתה מבין אותי.‬
‫תרצה לשתות, חייל?‬
‫הבאר שלי היא שלך, כתמיד.‬
‫וההרעלה?‬
‫איזו הרעלה?‬
‫זו שדנתם בה הרגע.‬
‫לא ולא.‬
‫הוא קשקש על עשב מורעל.‬
‫ברנש חלף לפני כמה ימים, אמר שהאחו שלו הוחרב.‬
‫שרק עשבים שוטים צומחים שם.‬
‫הברנש הזה, מהיכן הוא?‬
‫הוא לא אמר. מהמזרח, לדעתי.‬
‫באיזה יום הוא היה פה?‬
‫תניח לזה, אוזני-שפיץ.‬
‫זו חלקת עשב ארורה.‬
‫החבורה שאתם מדביקים לנו התפגרה לפני אלף שנים.‬
‫מתי כבר תניחו לעבר?‬
‫העבר נמצא בקרבנו, בין אם נרצה ובין אם לא.‬
‫יום אחד ישוב המלך האמיתי שלנו.‬
‫ויחלץ אותנו מתחת למגפיים המחודדים שלכם.‬
‫תירגע, בחור. תוריד את הלהבות.‬
‫קדימה, בחור.‬
‫האם תרצה משהו נוסף?‬
‫תושיט את ידך.‬
‫זרעי אלפירין.‬
‫לא ראיתי את הפרח הזה מאז שהייתי ילד.‬
‫איפה מצאת את אלה?‬
‫הייתי צריכה לסחור תמורתם עם מרפא אחר שחלף פה.‬
‫מועכים את עלי הכותרת ליצירת משחה.‬
‫מועכים אותם?‬
‫בעדינות.‬
‫יש מרפאים בין בני מינך?‬
‫יש.‬
‫אבל הם מכונים בעלי מלאכה.‬
‫רוב הפצעים בגופנו מחלימים מעצמם,‬
‫לכן עבודתם, לחלופין, היא להפוך אמיתות נסתרות לחפצי נוי.‬
‫שכן יש ליופי כוח רב בריפוי הנשמה.‬
‫אז אני מקווה שפרחי אלפירין נאים בעיניך.‬
‫עד לפעם הבאה.‬
‫חייל.‬
‫יש מה לדווח?‬
‫שום דבר חריג.‬
‫והבאר...‬
‫איך היא הייתה?‬
‫האם שאבת מים?‬
‫ממתינים לנו באוסטירית'.‬
‫האם שקלת אילו השלכות מצפות לי‬
‫אם מפקד המשמר יגלה מה אתה עושה?‬
‫אני חושש שאיני מבין את כוונתך.‬
‫קשה מספיק לשמור עליהם‬
‫בלי לפקוח עין אחת עליך.‬
‫או שלדעתך אני עיוור?‬
‫לא. אני חושב שאתה מדבר יותר מדי.‬
‫ונודף ממך ריח של עלים רקובים.‬
‫לא נכון.‬
‫כן, נודף.‬
‫זה הטיעון שלי. רק פעמיים בהיסטוריה המוכרת‬
‫היה בכלל ניסיון לזווג בין אלפים לבני אדם.‬
‫ובכל פעם זה נגמר באסון.‬
‫זה נגמר במוות.‬
‫אתה לא צריך להזכיר לי.‬
‫אז למה אתה מתעקש?‬
‫תן לי סיבה אחת. אחת.‬
‫ארונדיר! מד'ור!‬
‫המלך העליון הכריז על תום ימות המלחמה.‬
‫כל המוצבים המרוחקים מפורקים.‬
‫אנחנו עוזבים.‬
‫מעיף מבט אחרון?‬
‫שבעים ותשע שנים אני מוצב פה.‬
‫אני מניח שהתרגלתי לזה.‬
‫אתה מאמין שהמקום הזה היה פעם אדמת טרשים צחיחה?‬
‫הוא השתנה רבות, מפקד המשמר.‬
‫אבל בני האדם שגרים פה לא השתנו.‬
‫דמם של אלה שתמכו במורגות' עדיין משחיר את עורקיהם.‬
‫זה היה מזמן, מפקד המשמר.‬
‫מה היית לפני המלחמה?‬
‫מגדל.‬
‫אם כך תשוב הביתה להרבה יותר ממה שעזבת.‬
‫כבוד, תואר.‬
‫חייך יתחילו מחדש.‬
‫אבל לתשומת ליבך, ארונדיר,‬
‫במשך 79 שנים שמרת על הגברים והנשים של טירהארד,‬
‫לא בגלל מה שאבותיהם עשו פעם...‬
‫אלא בגלל מי שהם עודם.‬
‫ותהיה אסיר תודה.‬
‫שלא תיאלץ לראות אותם שוב.‬
‫זהירות. זו אבקת שורש-אש. צריך לעשות את זה לאט.‬
‫אם אאט עוד יותר, אתקע פה כל היום.‬
‫אתה נרגן הבוקר.‬
‫בקושי ישנתי. העכברים ממש פיזזו‬
‫- תחת לוחות הרצפה. - שוב?‬
‫בשלושת הלילות האחרונים. גירודים ושריטות.‬
‫מה אחד מהם עושה פה?‬
‫שמעתי שאתם עוזבים.‬
‫נכון.‬
‫איפה שאר חיילי הפלוגה שלך?‬
‫לבטח מחפשים אחריי ברגעים אלה ממש.‬
‫אז למה אתה בביתי?‬
‫תגיד מה שברצונך לומר.‬
‫כבר אמרתי.‬
‫מאות פעמים, בכל צורה חוץ מאשר במילים.‬
‫אימא.‬
‫בא אלייך מישהו.‬
‫אימא.‬
‫את מרפאת גם חיות?‬
‫אם תוכלי רק להעיף בה מבט.‬
‫יש לה מחלה כלשהי.‬
‫איזו מין מחלה?‬
‫זה לא חום.‬
‫ולא נראה שיש לה פצעים.‬
‫איפה היא מלחכת?‬
‫היא שוטטה מזרחה לפני כמה ימים.‬
‫את חושבת שאולי היא אכלה משהו?‬
‫מה זה היה שהשפריץ ממנה?‬
‫כמה מזרחה?‬
‫ייתכן שהיא הגיעה עד להורדרן.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫לוקח יום להגיע להורדרן. אם אצא כעת, אגיע עד רדת החשכה.‬
‫אני הולכת איתך.‬
‫תזדרז.‬
‫אם הוא ימצא אותנו פה, הוא ישבור לנו את השיניים.‬
‫הבחנתי בזה רק במקרה‬
‫דרכתי על איזה לוח אחד‬
‫אז תגיד לי,‬
‫האם זה נכון? לגבי אימא שלך?‬
‫האם מה נכון?‬
‫שמעתי שוולדרג תפס אותה עם אחד המחודדים‬
‫מיודדים מאוד מאחורי הבאר שלו באחד הימים.‬
‫מי סיפר לך את זה?‬
‫כולם.‬
‫זה שקר.‬
‫אולי זאת הסיבה שאבא שלך ברח ככה.‬
‫אבא שלי לא ברח.‬
‫אז מה קרה לו?‬
‫אתה לא יודע בכלל, נכון?‬
‫הנבל הממולח מצא שם שלל רציני.‬
‫זה השלל האמיתי.‬
‫זהירות!‬
‫לך, מהר.‬
‫היא יצאה מטווח הראייה שלי.‬
‫גלדריאל הייתה בטוחה כל כך שעל החיפוש שלה להמשיך.‬
‫חזינו שאילו זה קרה,‬
‫ייתכן שהייתה משאירה בלי כוונה בחיים, את הרשע שאותו שאפה להביס.‬
‫שכן אותה רוח שמבקשת לכבות שרפה,‬
‫עלולה לגרום גם להתפשטותה.‬
‫אז הצל שהיא חיפשה...‬
‫אתה מאמין שהוא אכן קיים?‬
‫תנוח דעתך בנושא.‬
‫עשית את המעשה הנכון.‬
‫למען גלדריאל ולמען הארץ התיכונה.‬
‫קשה לראות מה נכון...‬
‫כשחברות ושירות מתערבבים.‬
‫זהו הנטל של מי שמנהיג,‬
‫ושל מי ששואף להנהיג.‬
‫גלדריאל מפליגה לעבר השקיעה.‬
‫אתה ואני צריכים להביט לעבר הזריחה החדשה.‬
‫לצורך העניין,‬
‫אתה מכיר את עבודתו של הלורד קלברימבור?‬
‫גדול הנפחים האלפים, כמובן.‬
‫הערצתי את האומנות שלו מאז שהייתי ילד. מדוע אתה שואל?‬
‫הוא עומד להתחיל בפרויקט חדש. בעל חשיבות ייחודית.‬
‫והחלטנו שאתה תעבוד איתו.‬
‫אבל ארשה לך להסביר את הפרטים, הלורד קלברימבור.‬
‫קודם האנשים הגדולים, עכשיו הכוכבים.‬
‫עיניים פקוחות כשעליהן לישון.‬
‫כמעט כאילו...‬
‫כאילו הם מחפשים משהו.‬
‫מחפשים אחר מה?‬
‫נזיפה, אם לא תתעסקי בעניינייך.‬
‫מה זה? מה אתה רואה שם למעלה?‬
‫אלנור ברנדיפוט, עם אף כמו של אביך‬
‫שתמיד נדחף לצרות,‬
‫את סקרנית וחטטנית מכדי להיוולד בת הרפוט.‬
‫האם את בטוחה לגמרי שאת לא סנאית בחלקך?‬
‫סדוק. סדוק, בבקשה.‬
‫תגיד לי.‬
‫השמיים משונים.‬
‫משונים...‬
‫משונים באיזה מובן?‬
‫נורי! השומן אצלך?‬
‫אני בדרך.‬
‫עד כמה את מיודדת עם תושבי הורדרן?‬
‫עד מאוד, אני מקווה. נולדתי שם.‬
‫למה?‬
‫תושבי הורדרן היו ידועים בתמיכה עזה במיוחד‬
‫ובנאמנותם למורגות'.‬
‫מה אמרת הרגע?‬
‫את האמת.‬
‫אתה מדבר על החברים שלי.‬
‫קרובים. אני מכירה אותם. יש שם אנשים טובים.‬
‫לכן אני פה איתך.‬
‫במקום מפקד המשמר.‬
‫ברונווין.‬
‫את הקשר האדיב היחיד שהכרתי בכל ימי בארץ הזאת.‬
‫הורדרן.‬
‫ארצות הדרום‬
‫הארץ התיכונה‬
‫הים המפריד‬
‫את יודעת למה אונייה צפה ואבן לא?‬
‫גלדריאל.‬
‫תני לי את ידך.‬
‫אבל לפעמים האורות זוהרים,‬
‫ומשתקפים במים כמו בשמיים.‬
‫איך עליי לדעת אחרי אילו אורות ללכת?‬
‫לפעמים אי אפשר לעלות‬
‫לפני שנוגעים בחשכה.‬
‫גלדריאל!‬
‫תרגום: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות גד לוי‬