Min bror gav sitt liv i jakten på Sauron.
Hans uppgift är nu min.
Befälhavare Galadriel.
Detta kompani har följt er till världens yttersta ände.
Det har gått många år sen den sista orken sågs.
Att märket finns visar att Sauron kom undan.
Frågan är vart?
Det onda är borta.
Så varför finns det då kvar här inne?
Dessa hjältar ska beviljas resa över havet för att vistas där i all evighet.
Du har kämpat länge nog, Galadriel.
Låt svärdet vila.
Vad är jag utan det?
Är du bekant med herr Celebrimbors verk?
Den störste av alvsmederna, självfallet.
Vad gör en av dem här?
Hon har nån sorts sjukdom.
-Var har hon betat? -Österut för några dagar sen.
Hur långt?
Hordern...
Har du aldrig undrat vad mer som finns där ute?
Bortom våra vandrarleder.
Ingen viker av från stigen eller vandrar ensam.
Himlen är märklig.
SAGAN OM RINGEN: MAKTENS RINGAR
-Nori! -Vallmo!
Har du blivit tossig? Gå därifrån!
Smyg dig inte på folk så där.
Du ska inte vara här.
Det är inte hett.
Jaha. Det är inte hett.
Men det finns fortfarande en jätte där inne.
Hon gör den där minen. Inte den minen, Nori...
Nori!
Nej, Nori!
Nori, nej! Han är död! Kom nu!
Nej! Gör det inte! Snälla!
Nej!
Vad...
Din mamma slår ihjäl dig.
Du säger inget. Inte jag heller. Sno på nu.
Vi kan inte lämna honom, vargarna tar honom.
-Och? -Vi är inte såna.
Du är inte sån.
Jag kan inte bära honom ensam. Hjälper du till eller inte?
-Inte. -Vallmo!
Hur har du tänkt att vi ska bära en jätte?
Måste ha varit ett stjärnfall.
Ett stort ett.
Hur många tecken behöver du?
Jag tycker att vi borde bryta läger på en gång.
Festivalen då?
Vi gör inget förhastat än.
Vi är nog säkrare i lägret än utanför.
Men håll utkik, båda två.
-Malva har rätt. -Ja.
Detta bådar inte gott.
Iväg med er nu. Seså.
-Jaha... -Iväg. Skynda på.
Se på honom. Han blöder jättemycket.
-Han måste vara... -Han är inget troll!
Kör för det, klokfot. Vad är han då?
Kanske en av de storvuxna.
Människa?
Aldrig. Han hade varit mos.
Alv, kanske?
Fel öron. Och han är inte snygg.
Alver faller inte från himlen.
Det gör ingen. Vad jag vet.
Han gjorde det.
-Drar du ens? -Ja, klart jag gör.
Så dra hårdare!
Löjligt. Han får aldrig plats i kärran.
Det är bara för en natt.
Imorgon packar vi en matsäck åt honom och låter honom dra vidare.
-Vart då? -Det blir morgondagens problem.
-Det här är inget äventyr. -Vad menar du?
-Jag bad inte om det här. -Du drar dig inte ur.
-För det kan jag inte. -För det gör du inte.
Den här främlingen är varken människa eller alv,
eller nån örnunge med bruten vinge.
-Det var bara en gång. -Han är nåt annat.
Han kanske är nåt farligt.
Du låter som Malva och systrarna.
Det är inte bara de.
Får nån veta att vi hjälpte en främling,
blir allt dåligt som sker de kommande tre årstiderna
vårt fel.
Om det är dimma för länge, om ett hjul fastnar i ett spår.
-Getabaddare! -Fort, innan den välter!
Nu bryr du dig om honom.
Nej! Skottkärran, den är inte min!
Varför gör du det här, Nori?
Jag känner ansvar för honom.
-Så känner du för alla. -Nej.
Det här är annorlunda.
Han kunde landat var som helst men landade här.
Jag vet att det låter konstigt, men på nåt sätt vet jag att han är viktig.
Som att det finns en mening med det.
Att jag skulle hitta honom. Just jag.
Jag kan inte svika det. Inte förrän jag vet att han är trygg.
Kan du?
Jag berättar inte för nån.
Tack.
Vad äter jättar egentligen?
Hoppas det inte är hårfotar.
Bara de som inte kan bevara en hemlighet.
Marken är full av sprickor. Som vid en jordbävning.
Inga kroppar.
Inga skadade.
Alla kanske flydde.
Kanske.
Det här var Ciarans hem.
Och... Hana. Hans fru.
Det var ingen jordbävning. Nån grävde den här gången.
Nånting.
Inte människor.
Gå. Varna ditt folk.
Följer du inte med mig?
Jag måste följa gången.
-Du vet inte vad som finns där nere. -Det är därför jag måste gå.
EREGION ALVSMEDERNAS RIKE
Feanors hammare.
Verktyget som danade silmarillerna.
Ädelstenarna som innesluter Valinors ljus.
Konstigt, eller hur?
Hur ett föremål kan vara ansvarigt för så mycket skönhet...
Och så mycket smärta.
Sann skapelse kräver uppoffringar.
Det sägs att Morgoth fann silmarillerna så vackra
att i flera veckor efter stölden
kunde han bara stirra ner i deras djup.
Först efter att en av hans tårar föll på ädelstenarna
och han såg ondskan i sin egen spegelbild,
vaknade han ur sina drömmerier.
Från och med då, såg han...
Han såg inte längre deras ljus.
Feanors verk fick nästan hjärtat att röras på Store fienden själv.
Vad har mitt nånsin åstadkommit?
Det har rört mitt hjärta, herre.
Många alvers hjärtan.
Men jag strävar efter att göra mer än så.
För en tidsålder sen tog de våra hit kriget.
Jag vill skapa nåt vackert här.
Nåt mer än smyckeshantverk, och skapa nåt verkligt kraftfullt.
Vad vill du skapa?
"Vad" är bara en glimt vid synranden.
Du har kommit till Eregion för att hjälpa mig få till stånd "hur".
Ett torn?
Som kan rymma en smedja mer kraftfull än nån som hittills byggts.
Som kan föda en låga lika het som en draktunga,
och lika ren som stjärnljus.
Tingen vi kunde skapa i den skulle kunna förvandla Midgård.
Vad är svårigheten?
Den måste vara färdig till våren.
Herre, det skulle kräva en...
En arbetsstyrka större än nånsin förr.
Ja. Högste drotten kan inte tillhandahålla en.
Så han skickade hit dig istället.
Har du övervägt att söka medarbetare utanför vårt släktes gränser?
Hur långt utanför?
EREGION ALVSMEDERNAS RIKE
KHAZAD-DÛM DVÄRGARNAS RIKE
Ett förbund med dvärgarna vore tidsålderns största diplomatiska bedrift.
Deras prins, Durin, är en gammal kär vän.
Nästan som en bror.
Jag har hört att dvärgarna har utvidgat sina salar mycket på sistone.
De...skulpterar stenen
med den aktning med vilken man tar hand om en åldrande förälder.
Jag har länge velat se dem arbeta.
Att du beundrar dem så.
Jag beundrar alla som kan se tingens dolda inre,
som i det enkla som är kan ana
den skönhet som kunde vara...
Kan din vän månne låta mig använda deras verkstäder?
Känner jag Durin rätt, gör han mycket mer.
Han välkomnar oss med öppna armar,
till stötar i vädurshorn,
bord dignande av saltat fläsk
och nog med maltöl för att fylla Anduin.
Vad vill du?
Det är Elrond av Lindon,
i sällskap med Celebrimbor, Eregions herre.
Vi söker företräde hos prins Durin.
Nej.
Jag ber om ursäkt.
Meddela prins Durin att hans vän, Elrond...
Hans dom är redan avkunnad, alv.
Vädurshorn?
Nåväl, min vän.
Jag åberopar Sigin-tarâg-riten.
Vad är...
Vi möts igen i Eregion.
-Säkert att du vet vad du gör? -Herr Celebrimbor, lita på mig.
Du är mästare på ditt hantverk, min vän.
Ge mig några dagar för att utöva mitt.
Elmendéa...
-Khazad! -Dûm!
Jag gläds åt att se dig...
Alven Elrond har åberopat Sigin-tarâg-riten.
Dvärgprovet för uthållighet,
skapat av själve Aule.
När vi väl lyfter våra hammare,
ska vi spräcka de stora stenarna tills en av oss inte kan spräcka fler.
Om alven ger upp,
förvisas han från alla dvärgländer.
För evigt!
Förstår alven?
Alven förstår.
Om alven osannolikt skulle vinna...
Då gör vi honom en enda tjänst. Men om han förlorar...
Förvisad. Ja. Uppfattat.
Börja.
Durin!
Då börjar vi, alv.
Hallå?
Vänta! Vänta, det är jag!
Det är jag! Sluta!
Vänta!
Jag hjälpte dig igår kväll. Du minns väl mig?
Gör du inte?
Jaha.
Vad sägs om det här...
Jag ska inte skada dig.
Du skadar inte mig. Överens?
Alltid en början?
Men en sak i taget. Far säger alltid:
"En hårfot utan hyfs når lika långt i livet som ett fyrkantigt hjul." Så...
Jag heter Nori.
Jag...
Nej, jag heter Nori.
Vad heter du? Du?
Du minns inte, eller hur?
Du föll ganska långt.
Vem som helst skulle bli lite rörig.
Jag föll ur ett träd.
Jag kallade jordgubbar "grisbär" i en vecka.
Kan du tänka dig? Grisbär?
Det är mat.
Man äter väl där du kommer ifrån?
Självklart, Nori, vilken löjlig fråga.
Nej... Det är inte så man...
Largo!
Låt honom vara och hjälp till själv.
Jag hjälper genom att be honom hjälpa till.
Sluta slöfocka och ge oss ett fottag.
Jag tror att Nori såg fram emot att hjälpa till med det.
Nori?
Så var kommer du ifrån?
Var hör du hemma? Var är alla andra?
Av din sort? Som är som du?
Finns det några andra?
Och upp går hon...
Ta i nu, bamsen.
Ta i allt vad ni kan!
Vad är det?
Mana...
Är det nån sorts karta?
Såja, pojkar!
Det ryms.
Mana...
Úre...
Mana...
Úre...
Det ser ut som prickar och slingor.
Jag förstår inte.
Mana!
Jag försöker hjälpa dig, men jag...
Úre!
Jag är bara en hårfot!
Nori!
Vän!
Vän. Bara en vän.
Nori.
Det är din far.
Blåbär, sannerligen.
Nori, jag mår bra.
Halkade på blött gräs. Det är bara en stukning.
Inget att oroa sig...
-Mamma... -Bry dig inte.
Jag borde varit här.
Du är här nu, eller hur?
Hämta nu lite kallt vatten och salt.
Hur illa är det? Kan han vandra?
Tja...
Du såg honom.
Benet klarar inte ens ett lövs vikt.
-Än mindre dra en kärra. -Sköt dig själv, Malva.
Här borta!
Kom. Kom närmare.
-Vad gör du? -Jag kan inte lämna henne på drift.
Så du tänker dela dina ransoner?
Ödets tidvatten stiger.
Om ingen annan vill.
Ditt kan vara på väg in, eller ut.
Vägra ta henne ombord och hennes död är vår skuld.
Du brydde dig inte när det handlade om Dobles död.
Grymhet räddar oss inte.
Ta inte upp henne.
Dra upp henne.
Nej.
Svar först.
Vad gör du här ute?
Jag blev skild från mitt skepp.
Angripen?
Då har du inte sett den?
Sett vad?
Sjöormen.
Vi satte segel för två veckor sen...
-Ska vi berätta allt för henne? -Varför inte?
Verkar hon farlig?
Skenet kan bedra.
En alv.
Ta bort din hand från mig.
Din lögnare.
-Vi är räddade. Titta! -Skynda på!
Titta! Här!
Hjälp oss!
Fort, hjälp mig göra en fackla.
Vänta! Tills vi kan se seglen.
Pirater stryker i dessa vatten. Vill ni flås levande?
Det är inget piratskepp.
Det är vårt skepp.
Sjöormen!
Håll er stilla.
Alven ledde hit den.
Den kommer!
Hjälp!
Vad heter du?
Galadriel.
Jag heter Halbrand.
Vart är vi på väg?
En hund kan skälla mot månen.
Men han kan inte ta ner den.
Ta farväl.
Han nåd kanske vill följa mig till utgången?
Gärna.
Anmärkningsvärt. Hade aldrig trott att din stad skulle förändras så.
Det kan hända på tjugo år.
Har det bara gått tjugo?
Du måste avslöja er hemlighet.
Våra hemligheter är våra egna.
Har jag sårat dig?
Svaret kräver en längre hisstur.
Att kasta ut mig utan förklaring är ditt val.
Det kan du ge dig den på.
Men innan du ödar det bästa tillfället
en dvärgprins haft på ett helt släktled,
kanske du kan lyssna på mitt förslag.
Där har vi det.
Syftet med ditt besök. Du vill ha nåt.
Jag ville träffa min vän, som jag saknat.
Saknat? Du missade mitt bröllop.
Mina barns födelse, båda två!
Du kan inte rusa in och kräva att jag välkomnar dig med öppna armar.
Du kan inte göra anspråk på det du förkastat.
Förkastat? Durin...
Tjugo år kanske är ett ögonblick för en alv.
Men jag har levt ett helt liv under den tiden.
Ett liv du gått miste om.
Så vad har du att säga om det...
"Vän?"
Lyckönskningar.
Till din fru, dina barn.
Jag hoppas att du kan förlåta mig.
Och jag vill också be din familj om ursäkt.
En ursäkt till Disa och sen går du.
Inget bekantande.
Inget prat om gamla minnen. Och på inga villkor stanna på middag.
Uppfattat.
Vid Aules skägg! Nej!
Kan detta verkligen vara Elrond?
Jag fruktar det, sköna dam.
Durin sa inte att du skulle komma.
Durin visste inte.
Jag har varit försumlig med mina besök.
Ett misstag som jag ödmjukt ber om förlåtelse för.
-Du stannar på middag. -Han ska gå.
-Han stannar. -Han går!
Han stannar.
Hallå! Jag sa åt er att hålla er borta från mina byster!
Jag sa åt er små odjur att stanna i sängen.
Såja!
Gerda! Gamli! Såja, skynda på.
Gör dig hemmastadd.
Men inte för hemmastadd.
Snälla Gamli!
Ner i saltgruvorna med er båda två!
Mängder av grottroll och droppstensspindlar!
Hur lärde ni först känna varandra?
Jag anljudade i en nyöppnad kammare,
ganska säker att vi stött på en stor silverfyndighet...
"Anljudade"? Har inte hört talas om det.
Det är när vi sjunger för stenen.
Ett berg är som ett väsen.
En lång, ständigt föränderlig berättelse sammansatt av otaliga små delar.
Jord och malm, luft och vatten.
Sjung ordentligt, så kommer varje del att genljuda sången tillbaka till dig,
berätta sin historia, visa dig det som må vara dolt,
var man ska bryta, borra tunnlar och...
Och var man ska lämna berget orört.
Vilken vacker sedvänja.
I alla fall, vi packar upp våra verktyg och mitt arbetslag blir plötsligt tyst.
Då ser jag vår prins.
Han tänkte titta till oss.
Det var ju inte hans uppgift alls.
Först fann jag det bara märkligt.
Tills han dök upp vid vår nästa kartläggning.
Och den efter det. Och den efter igen.
Att tassa runt är han bra på.
Det tog veckor innan han vågade uppvakta mig ordentligt.
Högst två veckor.
-Det var fem. -Du ljuger.
Hon ljuger.
Nu spelar hon blyg,
men hon var alldeles månögd från första ögonblicket.
Ett väldigt gott parti.
Du borde kommit till bröllopet.
Nu räcker det.
Din vän är här nu.
Kan vi inte glädjas åt det?
Men inte för vår skull.
Hans kung har sänt honom att plundra oss.
Tvärtom. Att besöka Khazad-dûm var mitt uppslag.
Jag ber bara att du lyssnar på mig.
Ja, och det är så det börjar.
Och snart nog blir vi åsidosatta.
-Alverna för alverna, va? -Har vi haft det så?
-Jag vet inte! Har vi det? -Vid Aules skägg!
Kan ni inte lösa detta?
Jag ser att du planterat telningen.
Planterat den. Vårdat den.
Vårdar den som om den vore vårt tredje barn.
Vad för sorts träd är det?
En stickling. Från Stora trädet i Lindon.
Själva sinnebilden för vårt folks styrka och liv.
Somliga kallade honom en dåre
för att han trodde att den kunde växa i sånt mörker.
Där kärlek finns är det aldrig helt mörkt.
Hur kunde det annat än växa i ett hem som ert?
Du går väl inte redan?
Jag är rädd att jag stannat för länge.
Tack, Disa, för din gästfrihet.
Durin.
För tusan, sätt dig ner.
-Snälla. Jag vill inte tränga mig på. -Jag sa sitt.
Är du säker?
Nej. Och jag är fortfarande arg. Berätta om din kungs förslag
så jag kan avgöra om jag ska ta det till min far
eller slänga det i närmaste slaggrop.
Du behöver inte vara fjär.
Jag undrar bara vad det är för sorts man
som så lättvindigt överger sina följeslagare att dö.
Den sort som vet hur man överlever.
Varför vara en del av måltavlan?
Du förblir en måltavla.
Vi är nog inte i säkerhet förrän vi når land.
Så lätt blir det nog inte.
Åtminstone inte för dig.
"Skild" från ditt skepp.
Verkligen?
-Du är en desertör. -Ser jag sån ut?
Du ser inte ut som att saker händer dig av en slump.
Vilket betyder att du flydde.
Oklart om det var mot eller från nånting.
Plikten kallade mig åter till Midgård.
Det är allt du behöver veta.
-Säkert viktiga alvangelägenheter. -Har alverna gjort dig nåt?
Är det vårt fel att du är skeppsbruten?
Det var inte alver som jagade mig från mitt hemland.
Det var orker.
Ditt hem. Var då?
Vad spelar det för roll?
Nu är det aska.
Jag känner till den smärta du bär på.
Jag sörjer med dig.
För dem du förlorat.
Kring din hals.
Är det ditt folks kungasigill?
De har ingen kung.
-Men om, var finns det riket? -Hur så?
Tänk om jag sa att vi kanske kan återta det?
Tyvärr har du ingen här.
Varför svarar du inte?
Varför driver du på havet?
Hellre än att vila med ära valde jag att söka
fienden som är ansvarig för ditt lidande.
Du orsakade inte mitt lidande och du kan inte ta bort det.
Oavsett hur stark din vilja är. Eller din stolthet.
Så låt det vara.
Jag har förföljt denna fiende sen före den första soluppgången.
Din livstid skulle inte räcka till
för att räkna upp namnen på dem som tagits ifrån mig.
Att låta det vara, det valet finns inte.
Äntligen lite ärlighet.
Om du vill mörda orker och hämnas är det din sak.
Kalla det inte hjältemod.
Tänker du berätta var fienden är?
Söderlanden.
Jag måste veta hur många fienden var,
under vems fana de tågade
och sen ska du föra mig dit de senast syntes till.
Jag har egna planer, alv.
Var beredd.
-Se upp! -Ta det lugnt, raring.
Vad menar du, "inga kroppar"?
Jag menar att hela byn var tom.
Det var som om marken slukat Horderns folk som flugor.
Marken här är retlig. Har alltid varit.
Och Krokfingersjön sipprar alltid ut ångor.
Jag såg en tunnel.
Djupt grävd, med omsorg.
Vad som grävt den vet jag inte, men den gick åt vårt håll.
Att stanna här är farligt, menar jag.
Budskapet måste spridas.
Nej! Jag godtar inte det här skvallret, Bronwyn.
Jag har sett jordskred som är mindre farliga än skvaller,
och utan några bevis är det allt det är.
Waldreg, vi är helt ensamma.
Ostirith är tomt. Vakttornet övergivet.
Jo, men jag bjuder inte alverna
tillbaka på grund av nåt slukhål.
Det är en lättnad att de är borta. För de flesta av oss.
Sabla möss.
Dumma eländiga möss!
Theo?
Theo, vad är det? Vad hände?
Skaffa hjälp. Gå.
Spring! Theo, spring!
Du!
Stanna!
Om det finns nån här som vill leva,
så beger vi oss till alvtornet i gryningen.
Vi måste binda ihop båten! Den bryts isär!
Vinden är för stark.
Ta tag i repen!
Kom! Ge mig din hand!
Vi binder ihop oss!
Kom! Ge mig din hand!
Hallå? Det är jag. Nori.
Vår nästa vandring är om några dagar och allt är borta...
Jag rår inte över det.
Jag ville hjälpa dig.
Trodde jag kunde, men jag är ledsen.
Det är en lykta. Vi använder eldflugor.
Vad säger han till dem?
Jag talar inte eldflugespråk.
De är stjärnor.
En sorts stjärnbild.
Jaha? Stjärnor? Vad betyder det?
Så här hjälper vi honom.
Han vill att vi hjälper honom hitta stjärnorna.
Så är det, eller hur?
Eller hur?
Har aldrig sett de stjärnorna.
Men jag tror att jag vet var jag kan hitta dem.
Nori?
Jag är säker på det. Han vet inte.
Kanske.
Kanske inte.
Du har alltid varit mjukhjärtad
när det gäller alverna.
Tycker du inte att det är lustigt
att en alv skulle besöka oss just nu? Nu?
Jag har känt Elrond i ett halvt sekel, far.
Om han dolde nåt hade jag vetat det.
Han kände kanske att det var du som dolde nåt.
Du överskattar dem.
Det är vi som har övertaget här.
Ja. Tills vidare.
Elrond är en vän. Jag litar på honom.
Två så olika släkten kan inte lita på varandra.
Nån av dem måste till slut ge vika.
Theo!
Är du klar?
Ja, mor. Jag är klar.
Undertexter: Sara Ritzén Awunor
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson