‫בפרקים הקודמים...‬
‫הוא מת! בואי!‬
‫מה??‬
‫והינה היא עולה...‬
‫מהיכן אתה בכלל?‬
‫הוא רוצה שנעזור לו למצוא את הכוכבים האלה.‬
‫נורי?‬
‫החובה דורשת ממני לשוב לארץ התיכונה.‬
‫האלפים לא גירשו אותי ממולדתי. אלא האורקים.‬
‫זה סימן המלך של אנשיך?‬
‫לאנשיי אין מלך.‬
‫כל המוצבים המרוחקים מפורקים.‬
‫מעיף מבט אחרון?‬
‫הוא השתנה רבות, מפקד המשמר.‬
‫אבל בני האדם שגרים פה לא השתנו.‬
‫דמם של אלה שתמכו במורגות' עדיין משחיר את עורקיהם.‬
‫- מישהו חפר את המעבר הזה. - משהו. אנשים לא עשו את זה.‬
‫שר הטבעות: טבעות הכוח‬
‫גשו לעבודה.‬
‫אתה שם! תעגן אותו!‬
‫תשליך אותו החוצה עם השאר.‬
‫תשליך אותו אתה עם השאר. אני הייתי אתמול בתורנות בשמש.‬
‫אתה תישאר בשמש עד שתשחיר כמו פחם, אם כך ירצה אדר.‬
‫אם כך, בשביל אדר. אבל לא בשבילך!‬
‫בשביל אדר.‬
‫המנוחה נגמרה, עצלנאים.‬
‫עכשיו, לחפור. בעזרת זה.‬
‫היא בחיים.‬
‫המארחים שלנו. מושיעים או שובים?‬
‫זה לא רעיל. אם מזה את חוששת.‬
‫לא לבני אדם, לפחות.‬
‫אחת מהאלדר. בספינה שלי?‬
‫אכן, שפל של כל הזמנים.‬
‫איזה כלי שיט זה?‬
‫תירגעי. אני מחויב לשנע אותך בבטחה למפקדיי.‬
‫הם יענו על שאלותייך, לא אני.‬
‫אל איזה נמל אנחנו מפליגים?‬
‫תראי בעצמך. אנחנו כמעט שם.‬
‫כמעט איפה?‬
‫בבית.‬
‫מהו המקום הזה?‬
‫זה יכול להיות רק מקום אחד.‬
‫ארץ הכוכב.‬
‫המערבית ביותר מבין כל ממלכות בני התמותה.‬
‫אי ממלכת נומנור.‬
‫להאט לעגינה!‬
‫- האם זו אלפית? - לא ראיתי שכזה...‬
‫ממתי אנשים כמוני בנו ממלכות כאלו?‬
‫האנשים האלה אינם כמוך.‬
‫במלחמה הגדולה, אבותיך תמכו במורגות'.‬
‫האנשים הללו תמכו באלפים.‬
‫כפרס, הוולאר העניקו להם את האי הזה,‬
‫שהשתנה עד מאוד מאז.‬
‫האם קלטתי שמץ של קנאה?‬
‫לא קנאה.‬
‫צער.‬
‫פעם האלפים הסתובבו בחופשיות בחופים הללו.‬
‫אנשינו היו כמו בני משפחה.‬
‫החליפו מתנות, ידע.‬
‫מה קרה?‬
‫נומנור החלו לדחות את ספינותינו.‬
‫עם הזמן, הם ניתקו כל מגע.‬
‫מדוע?‬
‫אנחנו עשויים לגלות עוד מעט.‬
‫תתקדמו.‬
‫לא תרצו ללכת פה לאיבוד בלי ליווי.‬
‫לשים את זה עם היתר.‬
‫חם מדי.‬
‫סבלנות...‬
‫אנחנו הגברים והנשים של נומנור.‬
‫אני מציע שנשים את העבר בצד כרגע, ונפגין מעט איפוק.‬
‫בואי ננסה לא להרגיז אותם.‬
‫קפטן. המלכה השליטה עסוקה.‬
‫כמו גם המזכיר פרזון. אני מציע ש...‬
‫תכרעי ברך.‬
‫איש לא כורע ברך בנומנור.‬
‫סליחה.‬
‫דברי, אלפית.‬
‫נקבי בשמך.‬
‫גלדריאל מהנולדור.‬
‫בתו של פינרפין מבית הזהב.‬
‫מפקדת צבאות הצפון של המלך העליון, גיל-גלד.‬
‫הלברנד.‬
‫מארצות הדרום.‬
‫אדם ואלפית, יחדיו?‬
‫במסגרת הנסיבות.‬
‫אנחנו בני לוויה במקרה. נפגשנו בים הפתוח.‬
‫הקפטן שלך חילץ אותנו ממוות ודאי.‬
‫כל שנבקש הוא שנומנור תמשיך ברחמיה,‬
‫ויוענק לנו מעבר ימי לארץ התיכונה.‬
‫עברו דורות מאז שספינה של נומנור‬
‫הורשתה לצאת למסע כזה מטעמו של אלף.‬
‫בזכות האלפים קיבלתם את האי הזה.‬
‫לבטח תוכלו לוותר על כמה קרשים והגה.‬
‫אבותינו לא קיבלו דבר.‬
‫הם שילמו על האי הזה בדם קרוביהם.‬
‫הכוונה של האלפית...‬
‫אז אם דם הוא מחיר המעבר, אשלם אותו.‬
‫אבל כך או אחרת אעזוב.‬
‫אני מזמינה אותך לנסות.‬
‫אני לא זקוקה להזמנה שלך.‬
‫ואת מבזבזת במהירות את הזמנתך.‬
‫- שומרים! - ידידיי.‬
‫נדמה לי שעזיבתנו גורמת לכמה סיבוכים.‬
‫אולי יהיה עדיף שנישאר...‬
‫- נישאר? - די זמן, מלכה טובה,‬
‫כדי שתהיה לך וליועצייך שהות מספקת לשקול את בקשתנו.‬
‫כמה ימים, אולי?‬
‫שלושה ימים. והאלפית תוגבל לשטח הארמון.‬
‫לא אסכים להיות אסירה.‬
‫אעדיף להטיל מום בסוס הרבעה‬
‫מאשר לכלוא את המפקדת הגדולה של צבאות הצפון.‬
‫לפיכך, תהיי אורחת של נומנור.‬
‫קפטן...‬
‫תודתי לך.‬
‫"מלכה טובה"?‬
‫ארצות הדרום יהיו שם גם בעוד שלושה ימים.‬
‫ותושביהן?‬
‫תביטי סביבך. זה גן עדן.‬
‫שופע בהזדמנויות.‬
‫את באמת מצפה שאזנק איתך בחזרה אל הכבשן?‬
‫זינקת אל הים כדי להציל נפש אחת.‬
‫אני מבקשת להציל רבות.‬
‫אני מחפש את השלווה שלי זמן רב מכפי שאת יודעת.‬
‫אנא, למען שנינו, תרשי לי להחזיק בה.‬
‫ייתכן שקצת שלווה תועיל גם לך.‬
‫אבל לכל הפחות...‬
‫תשתדלי לא לרכוש אויבים חדשים.‬
‫יהיה חכם לפתור את העניין הזה במהירות.‬
‫היא רק אלפית אחת.‬
‫מפולת יכולה להתחיל מאבן אחת.‬
‫לא נרצה שהעננה של אביך תשוב לרחף מעלינו.‬
‫תספר לי על הקפטן הזה.‬
‫שמו אלנדיל.‬
‫במקור משושלת אצולה, כעת במשמר הימי, אב לבן,‬
‫אם זיכרוני אינו מטעני, שאמור ללכת בעקבותיו לקצונה.‬
‫משוך!‬
‫ביחד, עכשיו!‬
‫משוך!‬
‫תצטרכו למתוח מפרש מהר יותר אם תרצו מקום במשמר שלי!‬
‫קדימה, צוערים!‬
‫ביחד, עכשיו!‬
‫איסילדור...‬
‫איסילדור!‬
‫כל צוער שירוויח את מקומו במשמר הימי‬
‫יהיה לא סתם מגן של נומנור.‬
‫לא את ההוא!‬
‫אימרהיל!‬
‫לשמאל! למשוך לשמאל!‬
‫ולנדיל! אונטמו!‬
‫תעזרו! למשוך!‬
‫שיתוף פעולה, צוערים! תחזרו למקומכם!‬
‫אין אדון אכזר יותר מהים.‬
‫הים תמיד צודק!‬
‫אימרהיל המסכן.‬
‫סביר שאביו יזרוק אותו מהבית.‬
‫רק במזל איסיל לא מצטרף אליו.‬
‫אני?‬
‫המחשבות שלך שוב היו בעננים כל היום. מה יש?‬
‫אני פשוט להוט לצאת לים. זה הכול.‬
‫עוד תשעה ימים. עוד תשעה ימים!‬
‫אם נעבור את המבחן הימי, בעוד ארבע שנים נהיה קצינים.‬
‫כעבור עשור יהיו לנו פקודים.‬
‫- אצלי עוד שמונה שנים. - אולי 18.‬
‫איסילדור! אחותך פה.‬
‫הינה את.‬
‫ברק, ילדי.‬
‫תראו מי הניחה לשם שינוי את מחברת האיור.‬
‫לא היית צריכה לבוא עד לכאן רק כדי לפגוש אותי.‬
‫- איסיל, מזנון? - לא, תלכו אתם.‬
‫תמצא אותנו אחר כך, טוב? אל תהיי כמו אחיך.‬
‫תוכלי להיות רווקה זקנה כל חייך.‬
‫או להיות צעירה.‬
‫מה את עושה פה? איפה אבא?‬
‫לפי האמונה, כשעלי העץ הלבן נושרים,‬
‫זה לא עניין של מה בכך...‬
‫אלא דמעותיהם של הוולאר עצמם,‬
‫תזכורת חיה שעיניהם‬
‫ושיפוטם מופנים אלינו תמיד.‬
‫אתה מאמין בזה?‬
‫מניסיוני, אין זה חכם לחיות את החיים‬
‫בניחוש אותות ומופתים.‬
‫"אלנדיל". שם לא שכיח.‬
‫מהחופים המערביים, לא כן?‬
‫מקורו משם.‬
‫אמור נא, מה פירושו?‬
‫זה שאוהב את הכוכבים.‬
‫זה לא התרגום היחיד, לא כן?‬
‫בלשונם הקדומה של האלדר,‬
‫הפירוש יכול להיות "ידיד האלפים".‬
‫וכזה אתה? ידיד האלפים?‬
‫אני משרת נאמן של נומנור.‬
‫ויחד עם זאת, אף שהאלפים לא רצויים בחופינו‬
‫מאז שלטונו של אבי סבו של סבי,‬
‫בחרת להפר את התקדים הזה. מדוע?‬
‫הים הוא זה שהציב אותה בדרכי.‬
‫והים תמיד צודק.‬
‫הים לא יכול לבצע בגידה.‬
‫עם כל הכבוד, המלכה השליטה,‬
‫בהתחשב בנסיבות, עשיתי רק מה שסברתי שהוא המעשה הכי זהיר.‬
‫אם, אלנדיל, זו באמת משאלתך,‬
‫אזי אבקש ממך לספק לי שירות.‬
‫נומנור‬
‫הים המפריד‬
‫ארצות הדרום‬
‫המעברים מגיעים עד להורדרן.‬
‫ייתכן שמעבר לשם.‬
‫ככה הם בוודאי חמקו מאיתנו.‬
‫והאופן שבו הם מתגוננים מפני אור השמש.‬
‫הם מחפשים משהו.‬
‫נשק כלשהו, אולי?‬
‫איני יודע.‬
‫אבל הם בוזזים כפר אחרי כפר,‬
‫יגעים מדי לילה למצוא את זה למען מנהיגם.‬
‫זה שהאורקים מדברים אודותיו בהערצה כמעט,‬
‫אפילו יראת כבוד, אילו היו האורקים מסוגלים לזה.‬
‫נדמה שיש למורגות' יורש.‬
‫"אדר".‬
‫למה האורקים קוראים למנהיג שלהם במונח של אלפים?‬
‫נטען שהיו לסאורון שמות רבים בימים עברו.‬
‫אולי זה אחד מהם.‬
‫יש פה יותר פועלים מכפי שאנחנו רואים.‬
‫בהזדמנות הראשונה של אחד מכם‬
‫להעיף מבט מעל לשוחה, תנצלו אותה.‬
‫תאתרו את שורת העצים הכי קרובה,‬
‫וכשהשמש בשיאה, ננסה לברוח.‬
‫אם אפילו אחד מאיתנו יגיע הביתה,‬
‫נוכל לשוב עם תגבורת,‬
‫ונטאטא את האויב מהאדמות הללו כמו מלח מהשולחן.‬
‫לסתום את הפה ולחפור, אלף!‬
‫- השורשים חוסמים את דרכנו. - אז תעקרו אותם.‬
‫תעקרו את כל העץ המסריח!‬
‫כריתת עץ תאט את ההתקדמות שלנו. נעקוף אותם.‬
‫תנסה, אלף. ואחרוץ את גבך.‬
‫העץ הזה נבט מהאדמה זמן רב לפני שזחלתם‬
‫מהמקום הארור שבו גדלתם.‬
‫הוא זכה במקומו באדמות הללו.‬
‫יפה, אלף.‬
‫יפה מאוד.‬
‫הפגנת חוזק.‬
‫הרגע זיכית את היחידה שלך בקצבת מים.‬
‫אל תפחד.‬
‫אתה לבטח צמא.‬
‫בבקשה...‬
‫עץ.‬
‫די!‬
‫אכרות אותו.‬
‫אני אכרות אותו!‬
‫תודיע לפרזון שהיא ברחה.‬
‫אני הודעתי לו בפעם שעברה.‬
‫זה היה כלב.‬
‫אז אמרתי לו לא להגיע ואז הוא... (ברקע)‬
‫יהיה חכם יותר לגנוב מפרשית.‬
‫בסירת המשוטים בקושי תצאי מהנמל.‬
‫אני מבטיחה לך שזה שיפור מהמסע הקודם שלי.‬
‫בכל זאת. לא ארשה לך לקחת אותה.‬
‫לצערי, המלכה מינתה אותי‬
‫לוודא שלא תגרמי תקלות נוספות.‬
‫אני סבור שהיא ראתה בזה עונש.‬
‫אם כך, לה ולי יש משהו במשותף בכל זאת.‬
‫שתינו מצטערות שהבאת אותי הנה.‬
‫אסתכן עם סירת המשוטים.‬
‫לא תיוותר לי ברירה אלא לקרוא לשומרייך.‬
‫נניח שהמילים לא יצאו בכלל מגרונך?‬
‫נניח שהן יצאו.‬
‫את תשובי לארמון בשלשלאות, רחוקה עוד יותר מיעדך.‬
‫מיהו בן התמותה שמדבר אליי כאילו יש לו מושג קלוש מי אני?‬
‫יש לי בת שרצה מהר, ובן שרץ על עיוור.‬
‫עינייך דומות עד מאוד לעיניהם.‬
‫לאן אני רצה ואיך אני רצה לשם, זה לא עניינך.‬
‫כל מקום עדיף על המקום הזה, שבו אני שנואה על כולם.‬
‫אז תקרא לשומרים שלך, או תזוז מדרכי.‬
‫את לא שנואה על כולם, גברתי.‬
‫אתה דובר את שפת האלפים?‬
‫רבים דוברים אותה במקום שבו גדלתי.‬
‫עדיין מלמדים אותה בהיכל תורתנו.‬
‫עדיין מסתתים אותה על פסלים ברחבי העיר, אם תסתכלי בקפידה.‬
‫מה המרחק להיכל תורתכם?‬
‫רכיבה של רבע יום.‬
‫מה את מחפשת?‬
‫אמרת "רכיבה"?‬
‫תשמע לי, אין אדם באי שמכיר את המלאכה טוב ממני.‬
‫אגרוף פחם אם צריך, אגדע עצים,‬
‫אייצר למענך עוגן, חינם אין כסף,‬
‫עמיד יותר מכל מה שראית מעודך. איך זה?‬
‫באתי לפתוח דף חדש.‬
‫תן לי את ההזדמנות. בבקשה.‬
‫ולא אשכח את זה.‬
‫יש לך לב אמיץ, נערי.‬
‫אבל עד שתרוויח את סמל הגילדה, אסור לך לחשל פלדה בנומנור.‬
‫זה הוא, לא?‬
‫הברנש שהפליג הנה עם האלפית?‬
‫זה אתה, לא?‬
‫בהחלט נראה כך.‬
‫- תזכיר לי איך קוראים לך? - תלוי.‬
‫תלוי במה?‬
‫בקרבה בינינו.‬
‫ומה הקרבה בינך לבין האלפית?‬
‫יש לך מזל, איש שפל.‬
‫הפלגה חינם לאי שלנו, אוכל מהמזון שלנו,‬
‫שותה מהשיכר שלנו...‬
‫מה הדבר הבא שתיקח?‬
‫את אדמותינו? את עיסוקנו?‬
‫אל תשכח את נשותיכם.‬
‫תראו איזה פה יש לו.‬
‫אולי הוא והאלפית לא כל כך קרובים.‬
‫אהמר שהיא תעדיף מישהו מיוחס יותר.‬
‫אתה צודק...‬
‫הריני.‬
‫אורח באי שלכם,‬
‫ולא הפגנתי כלפיכם טיפת הכרת תודה.‬
‫מה תגידו על זה?‬
‫המשקאות הבאים על חשבוני!‬
‫אתה לא כל כך גרוע, איש שפל.‬
‫אם כך, כדאי שאפרוש‬
‫כל זמן שדעתך עליי טובה.‬
‫גברים, גברות, היו שלום!‬
‫היי, איש שפל!‬
‫באמת חשבת שלא אשים לב?‬
‫חשבתי ששווה לנסות.‬
‫קח אותו.‬
‫אני לא רוצה צרות.‬
‫קצת מאוחר לזה, לא?‬
‫לדעתי, כן.‬
‫בבקשה. אל תעשה את זה.‬
‫למה לא? איש שפל!‬
‫לך.‬
‫תקרא לי הלברנד.‬
‫לכאן.‬
‫אנחנו מחפשים כל מידע שיש על זה.‬
‫אעיף מבט.‬
‫לא אמרת שהיכל התורה נאצר בידי אלרוס עצמו.‬
‫הוא מרשים למדי.‬
‫כמובן...‬
‫הכרת את אלרוס.‬
‫אישיות לא שגרתית.‬
‫אבל תמיד הייתי קרובה יותר לאחיו.‬
‫מרשים.‬
‫תודה שהבאת אותי הנה.‬
‫תודי למלכנו הקודם.‬
‫בזכותו, המקום הזה לא נחרב.‬
‫הוא היה נאמן לאלפים?‬
‫עודו נאמן.‬
‫הדחנו אותו מכסו בשל כך.‬
‫אומרים שהוא מבלה את ימיו במגדל כעת.‬
‫גולה בממלכתו שלו.‬
‫הינה.‬
‫מה זה?‬
‫תיאור של מרגל אנושי שחולץ מצינוק של האויב.‬
‫הוא שרטט את זה. תיעוד מיקומו של המגדל.‬
‫חכה רגע. אני כנראה עיוורת.‬
‫זה לא חותם.‬
‫זו מפה של ארצות הדרום.‬
‫זה כמו שהלברנד אמר.‬
‫והכיתוב?‬
‫זוהי השפה השחורה.‬
‫זה עוסק לא רק במקום אלא בתוכנית.‬
‫תוכנית שלפיה תיווצר ממלכה משלהם,‬
‫שבה הרשע לא רק ישרוד אלא ישגשג.‬
‫תוכנית שתופעל במקרה שמורגות' יובס.‬
‫בידי יורשו.‬
‫גלדריאל.‬
‫המצב חמור משדמיינתי.‬
‫אם כך, ארצות הדרום בסכנה חמורה.‬
‫אם סאורון אכן שב,‬
‫ארצות הדרום הן רק ההתחלה.‬
‫אף אחד לא סוטה מהדרך.‬
‫ואף אחד לא הולך לבד.‬
‫נכון.‬
‫אף אחד לא סוטה מהדרך.‬
‫ואף אחד לא הולך לבד.‬
‫אף אחד לא סוטה מהדרך.‬
‫קדימה. - ואף אחד לא הולך לבד.‬
‫אף אחד לא סוטה מהדרך.‬
‫ואף אחד לא הולך לבד.‬
‫אף אחד לא סוטה מהדרך.‬
‫ואף אחד לא הולך לבד.‬
‫אף אחד לא סוטה מהדרך.‬
‫ואף אחד לא הולך לבד.‬
‫אף אחד לא סוטה מהדרך.‬
‫אז זה לא השתפר. (ואף אחד לא הולך לבד)‬
‫אף אחד לא סוטה מהדרך.‬
‫ואף אחד לא הולך לבד.‬
‫(אף אחד לא סוטה מהדרך)‬
‫לא נוכל לסחוב את העגלה בלעדיך.‬
‫יותירו אותנו מאחור.‬
‫מעולם לא הותירו שום ברנדיפוט מאחור.‬
‫אחרי שאיבדתי את רוז,‬
‫הרגשתי כאילו הגלגלים תחתיי התפרקו.‬
‫ואז ראיתי אותך בדשא.‬
‫ממש בקרחת היער הזאת.‬
‫היית יפה כל כך באותו יום.‬
‫ובן רגע,‬
‫ידעתי שאזדקן איתך, מריגולד.‬
‫אנחנו נגיע אל המטע.‬
‫כולנו?‬
‫כולנו.‬
‫איך?‬
‫אני אשאר בקדמת השיירה.‬
‫ונורי איתנו.‬
‫לא! ברגע שהילדה הזאת מתעקשת על משהו,‬
‫דבר לא יעצור בעדה.‬
‫תניחי כפה אחת על הספר הזה,‬
‫וסדוק ישתמש בעורך לכריכת הספר!‬
‫יש לך רעיון טוב יותר? מחר הנדידה.‬
‫אם תרצי לעזור לו למצוא את הכוכבים,‬
‫הסיכוי הכי טוב שלנו הוא בספר.‬
‫אני לא רוצה לעזור לו.‬
‫הוא ענק עם מזג הפכפך, שלפעמים רוצח גחליליות.‬
‫זו הייתה תאונה.‬
‫לטעמי, המעשה הסביר היחיד הוא לצייד אותו במזון,‬
‫לכוון אותו לכפר האנושי הקרוב ביותר ו"דרך צלחה".‬
‫- הוא לא שייך לשם. - לאן הוא שייך?‬
‫- זה מה שאני מנסה לגלות. - למה זו בעיה שלך?‬
‫למה להסתכן למענו יותר מכפי שכבר הסתכנת?‬
‫יש שכל בראש, פופי, ויש שכל בלב.‬
‫יש שכל בריא ויש שכל רפה.‬
‫ואם אזל לך הראשון, תשאלי משלי.‬
‫אעדיף לשאול מפת כוכבים מהספר, במקום זה.‬
‫ואת תעזרי לי. או שתעדיפי שייפלט לי בפני מלבה‬
‫שאת שמת לה ערברבה בקרם לבהונות?‬
‫אני אשמור.‬
‫יופי.‬
‫אתה לא אמור לשאת נאום כעת, מר בורוז?‬
‫בהחלט. עליי להביא אותו מהעגלה שלי.‬
‫רעיון טוב. תעשה את זה. תביא אותו מהעגלה שלך!‬
‫"רגליים נינוחות ועגלות מלאות"?‬
‫לא...‬
‫"עגלות מלאות וקיבות מלאות עוד יותר".‬
‫מר בורוז!‬
‫מה עכשיו?‬
‫לא, פשוט, כולם מחכים.‬
‫לא זקוק ליד ימינך?‬
‫חן-חן. כמעט סיימתי.‬
‫התחלת ברגל שמאל?‬
‫רק קצת משמאל?‬
‫פשוט תגידי להם שאני כמעט מוכן.‬
‫בסדר. לא! כלומר, שמאל, כן. לא. אני...‬
‫אומר להם מייד. אגש ישר.‬
‫תירגעי וקחי לך עוגת ערמונים.‬
‫איזו ילדה משונה.‬
‫בני הרפוט הנעימים והנכבדים ביותר.‬
‫עונה נוספת חלפה בקרחת היער הזו,‬
‫והותירה אותנו עם עגלות מלאות וקיבות מלאות עוד יותר.‬
‫חלקן מלאות מאחרות, אם להיות כן.‬
‫מה עוד...‬
‫הירח מלא עד מאוד,‬
‫אז תבחרו בקפידה את מקום ההשתובבות שלכם אחר כך.‬
‫כל המחנה יראה את זה, ואף אחד לא מעוניין בזה.‬
‫אני רק מתלוצץ איתכם.‬
‫ועכשיו, לפני שנתחיל במסענו הבא,‬
‫ניזכר באלו מהנדידות הקודמות,‬
‫- שנותרו מאחור. - כה לחי.‬
‫ואם בן הרפוט כלשהו ייוותר מאחור בנדידה הזאת,‬
‫גם אותו נישא עימנו‬
‫בליבנו ובזיכרוננו.‬
‫בחיים, לא נוכל לחכות להם.‬
‫אבל פה, כעת, אנחנו מזמינים למחיצתנו את...‬
‫מיילס ברייטאפל.‬
‫תקוע במעבר ההר המושלג.‬
‫אנחנו מחכים לך.‬
‫צ'אנס פראודפלו.‬
‫יארו פראודפלו.‬
‫סטרפ, דיואיס,‬
‫לינסיד פראודפלו.‬
‫נספו בסחף ביום חורף גשום.‬
‫- אנחנו מחכים לכם. - אנחנו מחכים לכם.‬
‫דפודיל בורוז.‬
‫זאבים.‬
‫- אנחנו מחכים לך. - אנחנו מחכים לך.‬
‫דרודה באמבלי. היא אכלה גרגרי סורבוס צהובים.‬
‫אנחנו מחכים לך.‬
‫בלובו בולג'רבק.‬
‫דבורים.‬
‫כולנו אהבנו אותו, אבל הוא היה טמבל.‬
‫אנחנו מחכים לך.‬
‫מא האמבלי. יצרה פסל...‬
‫אנחנו מחכים לך.‬
‫נורי?‬
‫שיקרת, גנבת,‬
‫הבאת זר מסוכן אל קרבנו.‬
‫והיא שיקרה.‬
‫- הוא כבר אמר את זה. - טוב, היא שיקרה.‬
‫אבל לא, הוא היה אבוד. פצוע.‬
‫מה הייתי אמורה לעשות? להשאיר אותו שם?‬
‫עליך להודות, סדוק, שזה די יוצא דופן.‬
‫שמעת אי פעם על יצורים שנופלים מהכוכבים?‬
‫שמעתי על יצורים שנהפכו לכוכבים.‬
‫מעולם לא ההפך.‬
‫זה מטריד מאוד.‬
‫אבל מה לגבי הכוכבים שעל הדף?‬
‫מה כתוב על הפירוש שלהם?‬
‫לא כלום. כל הדפים נשרפו. למה לא טרחת לקרוא אותם?‬
‫חשבתי שיהיה לנו זמן אחר כך.‬
‫מיהם "לנו"?‬
‫אף אחד. רק אני. הוא ידיד שלי.‬
‫אנחנו לא צריכים ידידים, ילדה.‬
‫אנחנו צריכים לשרוד.‬
‫בלי ידידים, לשם מה אנחנו שורדים?‬
‫"בני הרפוט קטנים וטובים, נצמדים לדרך, נמלטים מכל סכנה,"‬
‫חס וחלילה, שלא נחקור משהו חדש לשם שינוי!‬
‫אלנור קלאמרק ברנדיפוט!‬
‫מנהגינו שמרו עלינו בחיים אלפי שנים.‬
‫החוקים שלנו ברורים.‬
‫כל בן הרפוט שמפר אותם יסולק מהשיירה.‬
‫החוקים שלנו אכן ברורים. אבל...‬
‫מיס ברנדיפוט צעירה.‬
‫על השיער שעל בהונותיה לצמוח כמו גם השכל בין אוזניה.‬
‫מחר נצא כמתוכנן.‬
‫והעגלה של ברנדיפוט תצטרף אלינו.‬
‫בסוף השיירה.‬
‫- בסוף? - בסוף.‬
‫חכה, חכה, חכה שבריר שנייה, סדוק.‬
‫עלינו לדון בזה.‬
‫אתה מתכוון בקצה הסוף, או באמצע הסוף?‬
‫אני מתכוון בסוף.‬
‫כבר יכולת לחתום את שמנו בספר הנותרים מאחור.‬
‫יש סיבה שהוא הגיע אלינו.‬
‫בכנות, נורי.‬
‫את מוצאת בזה גורל?‬
‫את חושבת שהכוכבים ירדו ונגעו בך? זה העניין?‬
‫את חושבת שאת מיוחדת? את רק ילדה.‬
‫אני יודעת שאני לא מיוחדת.‬
‫אני יודעת שאני רק בת הרפוט קטנה בעולם הגדול והרחב.‬
‫אבל הוא מיוחד.‬
‫אני חשה בזה.‬
‫ילדתי היקרה.‬
‫ליבך היה מאז ומעולם כשל אביך.‬
‫אבל הפרח הכי גבוה נגזם.‬
‫הגיע הזמן לארוז.‬
‫אוי לא!‬
‫את תמותי, מלכה!‬
‫לא, לא!‬
‫- הכנעתי אותך. - לא!‬
‫גלדריאל, לא!‬
‫גלדריאל?‬
‫גלדריאל הידועה? אימת האורקים?‬
‫לא משנה איזו אימה היא. למה היא בנומנור?‬
‫ממתינה לספינה לארץ התיכונה.‬
‫המלכה השליטה העלתה את דרגתי למפקד המשמר, כדי לעקוב אחריה בינתיים.‬
‫הבאת אלפית, אז מיריאל קידמה אותך?‬
‫מי יזכה ללוות אותה בחזרה?‬
‫אתה מחפש קידום, צוער?‬
‫תשעה ימים עד למבחן הימי.‬
‫- תגיד לו. - אתה מוכן?‬
‫אני חושש שקרובינו מהצפון הרשו לעצמם‬
‫להזמין את עצמם למשתה כדי להיפרד ממך.‬
‫- אני מניח שזה בסדר? - חשבתי אולי לדחות אותו.‬
‫- לדחות? - אולי רק לעונה.‬
‫ידעת על זה?‬
‫אני מקשיבה לו מדי פעם, אז, כן, היו לי חשדות.‬
‫ולא טרחת לספר לי על זה?‬
‫- אני רק חושב על זה. - דיברתי עם אאריין.‬
‫לאחרונה היו לי מטלות משלי, אבא.‬
‫האם זה כה טרגי? אנאריון אמר לי שאתה דחית פעמיים...‬
‫אנאריון? מה אחיך קשור לזה?‬
‫- אין קשר. - נו, טיפה יותר משום קשר.‬
‫תודה.‬
‫אללי.‬
‫אומר לך מה שאמרתי לו.‬
‫אין לנו דבר בחופים המערביים.‬
‫העבר מת.‬
‫או שנתקדם הלאה או שנמות איתו.‬
‫אתה חושב שהיה קל לשכנע את הקצין שאתה מתאים לתפקיד?‬
‫מעולם לא התבקשת.‬
‫כן, ביקשת, כשנקלעת למריבה עם שומרי המלכה.‬
‫- הם התחילו! - נזרקת מאימוני הסייסות שלך.‬
‫לא באשמתי!‬
‫- בעצם, איסיל צודק, זה לא... - לא דיברתי אלייך!‬
‫- תסלח לי, קפטן. - מה?‬
‫הודעה לבתך, אאריין.‬
‫אני יודע שיש לך ספקות, בני.‬
‫אבל לא תוכל להאמין שאני רוצה את טובתך?‬
‫לאזורים הימיים בעולמנו יש דרך לרפא גם את הפצעים הכי עמוקים.‬
‫כמו שהם ריפאו את פצעיך?‬
‫בעוד תשעה ימים, כשיתחיל המבחן הימי והספינה תפליג,‬
‫אתה תהיה עליה.‬
‫- אבא. - מה קרה?‬
‫התקבלתי כשוליה.‬
‫התקבלתי לגילדת הבנאים.‬
‫איך? חשבתי שהגילדה אף פעם לא שוקלת שוב.‬
‫איסילדור שכנע אותי להירשם שוב.‬
‫איסילדור שכנע אותך?‬
‫איך מתקדם החיפוש אחר שלווה?‬
‫טוב מהמצופה.‬
‫מה קרה?‬
‫מחלוקת לגבי אישה.‬
‫הלברנד.‬
‫אל תתחילי.‬
‫אתה לא שייך לאי הזה.‬
‫אם אחד מאיתנו לא שייך הנה, אלפית, זו את.‬
‫אני כבר לא כל כך בטוחה בזה.‬
‫אבל אני משוכנעת בדבר אחד.‬
‫אתה יותר מכפי שאתה טוען.‬
‫מצאתי את זה בהיכל התורה./ בהיכל הידע‬
‫מוזר. אני מצאתי את זה על איש מת.‬
‫חשבתי שהדפוס הולם אותי.‬
‫לפני יובלות,‬
‫אדם שנשא את הסימן הזה‬
‫איחד את השבטים הפזורים של ארצות הדרום תחת דגל אחד.‬
‫אותו דגל שעשוי לאחד אותם שוב היום.‬
‫נגד הרוע שמבקש לתבוע כעת את אדמותיהם.‬
‫את אדמותיך, הלברנד.‬
‫לאנשיך אין מלך, שכן אתה מלכם.‬
‫איזו אמירה משונה לאדם בכלוב.‬
‫כלוב שהושמת בו כי מציקים לך מלבושי האדם הפשוט.‬
‫והשריון שאמור לנוח על כתפיך‬
‫מכביד על נשמתך.‬
‫תיזהרי, אלפית.‬
‫יורשו של הסימן הזה ירש לא רק אצילות.‬
‫שכן אבותיו נשבעו שבועת דם למורגות'.‬
‫אני לא הגיבור שאת מחפשת.‬
‫שכן משפחתי היא שהפסידה במלחמה.‬
‫ומשפחתי היא שפתחה בה.‬
‫המפגש שלנו לא היה מקרי.‬
‫לא גורל ולא ייעוד,‬
‫ולא אף מונח המשמש אנשים להסביר את הכוחות‬
‫שאין בהם אמונה לנקוב בשמם.‬
‫אצלנו זו מלאכתו של משהו דגול יותר.‬
‫אתה בוודאי רואה זאת.‬
‫אני רואה רק אלפית שמסרבת להניח את חרבה.‬
‫בוא איתי לארץ התיכונה.‬
‫ויחדיו נגאל את שתי השושלות שלנו.‬
‫כיצד?‬
‫את תקועה באי הזה.‬
‫ועדיין חסר לך צבא.‬
‫כל זה עומד להשתנות.‬
‫הוא הגיע, אבא.‬
‫הרגע שיראנו מפניו.‬
‫האלפית הגיעה.‬
‫קדימה! לדחוף!‬
‫קדימה, פופי, את תיוותרי מאחור.‬
‫תנו לי רק רגע להסדיר את הנשימה.‬
‫אחורה!‬
‫היי...‬
‫ידיד.‬
‫זהו זה.‬
‫ככה נעמוד בקצב של השאר, כולנו.‬
‫הוא עוזר לנו ואנחנו עוזרים לו.‬
‫אפשר, אימא? אפשר להביא אותו?‬
‫עכשיו!‬
‫לשחרר את הוורג!‬
‫תשחרר את עצמך!‬
‫ארונדיר!‬
‫לא!‬
‫חכו!‬
‫קחו אותו לאדר.‬
‫אדר! אדר! אדר!‬
‫תרגום כתוביות:תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות גד לוי ‬