TIDLIGERE
Han er død! Kom igjen!
Hva...
Opp med henne...
Hvor kommer du fra, forresten?
Han vil vi skal hjelpe ham å finne de stjernene.
Nori?
Plikten krever at jeg drar tilbake.
Det var ikke alver som jaget meg fra hjemlandet mitt. Det var orker.
Var det merket til ditt folks konge?
De har ingen konge.
Alle de fjerne utpostene blir trukket tilbake.
Tar du en siste titt?
Det har endret seg mye.
Men ikke de som bor her.
Blodet fra dem som kjempet for Morgoth, grumser ennå til årene deres.
-Noen grov ut denne gangen. -Noe. Menn gjorde ikke dette.
RINGENES HERRE: MAKTENS RINGER
Sett i gang.
Du der! Ankre ham.
Kast ham ut med resten.
Kast ham ut med resten selv. Jeg hadde solvakt i går.
Du blir i solen til du er svart som kull hvis Adar vil det.
For Adar, da. Men ikke for deg!
For Adar.
Pausen er over, latsabb.
Grav, nå. Bruk den.
Hun lever.
Våre verter. Frelsere eller fangevoktere?
Det er ikke forgiftet. Om det er det du frykter.
Ikke for mennesker iallfall.
En elda. På mitt skip?
Merkelige strømmer.
Hvilket skip er dette?
Uroe deg ikke. Jeg skal levere deg trygt til mine overordnede.
De vil svare på spørsmålene dine, ikke jeg.
Hvilken havn seiler vi til?
Se selv. Vi er nesten fremme.
Nesten hvor?
Hjemme.
Hva slags sted er dette?
Det er bare ett sted det kan være.
Stjernelandet.
Det vestligste av alle dødelige riker.
Øyriket Númenor.
Havnefart!
-Er det en alv? -Så ingenting...
Siden når har menn som meg bygd riker som dette?
Disse mennene er ikke som deg.
I Den store krigen sto dine forfedre med Morgoth.
Disse mennene sto sammen med alvene.
Som belønning ga valaene dem denne øya,
som har endret seg mye siden den gang.
Aner jeg misunnelse?
Ikke misunnelse.
Sorg.
Tidligere kunne alver komme og gå fritt her.
Våre folk var som søsken.
Vi utvekslet gaver og kunnskap.
Hva skjedde?
Númenor begynte å avvise skipene våre.
Med tiden brøt de all kontakt.
Hvorfor?
Det får vi kanskje snart vite.
Fortsett å gå.
Du vil ikke gå deg vill her uten eskorte.
Sett den med de andre.
For varmt.
Vær tålmodige.
Vi er menn og kvinner av Númenor.
Jeg foreslår at vi setter fortiden til side og viser litt selvbeherskelse.
La oss prøve å ikke terge disse menneskene.
Kaptein. Dronningregenten er opptatt.
Kansler Pharazôn også. Jeg foreslår at...
Knel.
Ingen kneler i Númenor.
Unnskyld.
Snakk, alv.
Hva heter du?
Galadriel av noldoene.
Datter av Finarfins gylne hus.
Herre over Nordens hærer under høykonge Gil-galad.
Halbrand.
Fra Sørlandene.
En mann og en alv sammen?
Det hendte seg slik.
Vi er tilfeldige følgesvenner. Møttes på åpent hav.
Kapteinen din her reddet oss fra den sikre død.
Vi ber kun om at Númenor i sin nåde
gir oss overfart til Midgard.
Det er mannsaldre siden et skip fra Númenor
fikk lov til å gjøre en slik reise på vegne av en alv.
Det var på grunn av alvene at dere fikk denne øya.
Dere kan sikkert avse noen planker og et ror.
Våre forfedre ble ikke gitt noe.
De betalte for denne øya med sine frenders blod.
Det alven mener...
Om blod er prisen for overfarten, vil jeg betale det.
Men uansett drar jeg.
Du er velkommen til å prøve.
Jeg trenger ikke din velkomst.
Og din blir raskt tynnslitt.
-Vakter! -Mine venner.
Det synes meg at vår avreise kan by på bryderi.
Kanskje det ville vært bedre om vi blir...
-Bli? -Lenge nok, gode dronning,
til å gi deg og dine rådgivere tid til å overveie forespørselen vår.
Kanskje noen dager?
Tre dager. Og alven får ikke forlate slottet.
Ingen holder meg som fange.
Heller ville jeg kvestet en hingst
enn prøve å fengsle den mektige herren over Nordens hærer.
Så du skal være Númenors gjest.
Kaptein...
Du har min takk.
"Gode dronning"?
Sørlandene vil fortsatt være der om tre dager.
Men vil folket der?
Se deg rundt. Dette er et paradis.
Fullt av muligheter.
Venter du at jeg skal hoppe opp i ilden igjen?
Du hoppet i havet for å redde ett liv.
Jeg vil redde mange.
Jeg har lett etter fred lenger enn du aner.
Vær så snill, for begges skyld, la meg beholde den.
Kanskje litt fred vil gjøre deg godt også.
Men i det minste...
...prøv å ikke få noen nye fiender.
Det vil være lurt å løse denne saken raskt.
Hun er bare én alv.
Et skred kan starte med én stein.
Vi bør unngå å lokke din fars skygge tilbake.
Fortell meg om denne kapteinen.
Han heter Elendil.
Han stammer fra en adelsslekt, nå en havvokter med en sønn
som skal følge i hans fotspor, om jeg husker rett.
Hal!
Sammen, nå!
Hal!
Dere må stramme et seil raskere enn som så om dere vil på mitt mannskap!
Kom igjen, kadetter!
Sammen, nå!
Isildur...
Isildur!
Enhver kadett som får plass i Havvakten,
blir mer enn bare Númenors beskytter.
Ikke den!
Imrahil!
Babord side! Dra det inn til babord!
Valandil! Ontamo!
Hjelp! Dra!
Som et lag, kadetter! Fortsett!
Det finnes ingen hardere herre enn havet.
Havet har alltid rett!
Stakkars Imrahil.
Faren hans vil nok sette ham på gaten.
Bare flaks at Isil unngår det.
Jeg?
Du hadde hodet i skyene igjen hele dagen. Hva er det?
Jeg er bare ivrig etter å komme meg ut dit.
Ni dager til. Ni dager til!
Vi består Havprøven, og om fire år blir vi offiserer.
Ti til, og vi får vårt eget skip.
-Åtte til for meg. -Atten, kanskje.
Isildur! Din søster er her.
Der er du.
Berek, gutten min.
Se hvem som la fra seg tegneblokken.
Du trengte ikke å komme helt hit bare for å møte meg.
-Isil, vertshuset? -Nei, gå dere.
Kom og finn oss senere. Ikke vær som broren din.
Du har hele livet til å være peppermø.
Eller være ung.
Hva gjør du her? Hvor er far?
De trofaste tror at når kronbladene faller fra Det hvite treet,
er det ingen liten sak...
...men selve valaenes tårer,
en levende påminnelse om at deres øyne
og deres dom alltid hviler over oss.
Tror du på det?
I min erfaring er det uklokt å leve livet
ut fra tegn og varsler.
"Elendil". Et uvanlig navn.
Fra vestkysten, ikke sant?
Det stammer derfra.
Si meg, hva betyr det?
En som elsker stjernene.
Det er ikke den eneste oversettelsen, vel?
På eldaenes eldgamle språk
kan det også bety "alvevenn".
Og er du det? En alvevenn?
Jeg er en trofast Númenors tjener.
Og likevel, selv om alver ikke har vært velsette hos oss
siden min bestefars oldefar regjerte,
valgte du å bryte med dette budet. Hvorfor?
Havet brakte henne til meg.
Og havet har alltid rett.
Havet kan ikke begå forræderi.
Med høyaktelse,
gitt omstendighetene gjorde jeg bare det jeg mente var mest fornuftig.
Elendil, om det virkelig er ditt ønske,
må jeg be deg utføre en tjeneste.
DE SKILLENDE HAV
SØRLANDENE
Disse gangene går helt til Hordern.
Kanskje lengre.
Det må være slik de holdt seg skjult.
Og slik de skjermer seg mot sollys.
De leter etter noe.
Et slags våpen, kanskje?
Jeg vet ikke.
Men de gjennomsøker landsby etter landsby,
strever hver natt for å finne det til lederen sin.
En som orkene synes nærmest å dyrke,
til og med ha ærbødighet for, om orker var i stand til noe slikt.
Det ser ut til at Morgoth har en etterfølger.
"Adar".
Hvorfor skulle orker bruke et alvisk ord om lederen sin?
Sauron hadde visstnok mange navn i gamle dager.
Kanskje dette er et av dem.
Det foregår mer her enn vi ennå kan se.
Om dere får en mulighet
til å se utenfor denne gropen, grip den.
Finn nærmeste skogholt.
Når solen er på sitt sterkeste, flykter vi.
Om bare én av oss når hjem, kan vi
komme tilbake med full styrke
og feie fienden fra disse landene som salt fra et bord.
Klapp igjen og grav, alv!
-Disse røttene sperrer veien. -Så riv dem opp.
Riv opp hele det fordømte treet!
Å felle et tre vil sinke oss. Vi går rundt.
Prøv, alv, så tegner jeg et kart på ryggen din.
Dette treet skjøt opp fra jorden før du krøp frem
fra det ynkelige stedet du kom fra.
Det har fortjent sin plass her.
Bra, alv.
Veldig bra.
Du viste styrke.
Du skaffet nettopp gruppen din en vannrasjon.
Ikke vær redd.
Dere er sikkert tørste.
Der...
Tre.
Húna hravan!
Jeg hugger det.
Jeg hugger det ned!
Ánin apsene...
Gi beskjed til Pharazôn om at hun har rømt.
Jeg gav beskjed sist.
Det var en hund.
Bedre å stjele den med halvseilet.
Den jolla kommer du knapt ut av havnen med.
Jeg forsikrer deg om at det er en forbedring for meg.
Likevel. Jeg kan ikke la deg ta den.
Dronningen befalte meg
til å sørge for at du ikke steller i stand flere forstyrrelser.
Jeg tror hun så på det som en straff.
Da har hun og jeg tross alt noe til felles.
Begge ønsker at du ikke hadde bragt meg hit.
Jeg tar sjansen med jolla.
Da ville jeg ikke hatt annet valg enn å tilkalle vokterne.
Hva om ordene ikke rekker å forlate munnen din?
Om de gjorde det,
ville du bli ført tilbake til slottet i lenker, enda lenger fra målet ditt.
Hvem er denne dødelige som snakker til meg som om han aner hvem jeg er?
Jeg har en datter som løper fort, og en sønn som løper i blinde.
Øynene dine har slående likhet med begge.
Hvor jeg løper og hvordan, angår deg ikke.
Hvor som helst er bedre enn her, hvor jeg er hatet av alle som ser meg.
Så tilkall vaktene, eller kom deg ut av veien.
Du er ikke hatet av alle, frue.
Snakker du alvisk?
Der jeg vokste opp, snakker mange det.
Det undervises fortsatt i Kunnskapens hall.
Ser du etter, er det fortsatt meislet på statuer over hele byen.
Hvor langt unna er denne Kunnskapens hall?
En kvart dag til hest.
Hva søker du?
Sa du "til hest"?
Det er ingen annen på denne øya som kan dette håndverket bedre enn meg.
Jeg lemper kull om nødvendig, jeg kløyver ved,
jeg skal lage et sjøanker til deg, uten betaling,
sterkere enn noe du har sett. Hva sier du til det?
Jeg er her for å begynne på nytt.
Gi meg den sjansen. Vær så snill.
Og jeg vil ikke glemme det.
Du har et tappert hjerte, gutt.
Men før du har fått laugsmerket ditt, kan du ikke smi stål i Númenor.
Det er ham, ikke sant?
Fyren som seilte inn med alven?
Det er deg, eller hva?
Virker i hvert fall slik.
-Hva heter du igjen? -Det kommer an på.
Kommer an på hva?
Hvor nære vi er.
Og hvor nære er du og hunnalven?
Du har hellet med deg, lille mann.
Gratis reise til øya vår, spiser maten vår,
drikker ølet vårt...
Hva blir det neste du tar?
Landene våre? Handelsrutene våre?
Ikke glem kvinnene deres.
Nei, hør på ham.
Kanskje han og hunnalven ikke er så nære likevel.
Tipper hun foretrekker noen av bedre ætt.
Du har rett.
Her er jeg.
Jeg er en gjest på øya deres,
og jeg har ikke vist den minste takknemlighet.
Hva med dette?
Jeg spanderer de neste rundene!
Du er ikke så ille, lille mann.
Da er det best jeg trekker meg tilbake,
mens dere fortsatt har et godt inntrykk av meg.
Mine damer og herrer, farvel!
Hei, lille mann.
Trodde du ikke jeg ville merke det?
Jeg tenkte det var verdt et forsøk.
Her.
Vil ikke ha problemer.
Det er litt sent for det, hva?
Det tror jeg det er.
Vær så snill. Ikke gjør dette.
Hvorfor ikke? Lille mann!
Gå.
Kall meg Halbrand.
Her borte.
Vi ser etter alle opplysninger du måtte ha om dette.
Jeg skal ta en titt.
Du sa ikke at Kunnskapens hall ble opprettet av Elros selv.
Bemerkelsesverdig.
Selvfølgelig...
Du kjente Elros.
En enestående skikkelse.
Men jeg sto alltid nærmere broren hans.
Bemerkelsesverdig.
Takk for at du tok meg med hit.
Takk den siste kongen vår.
Det var på grunn av ham at dette stedet ikke ble revet.
Var han tro mot alvene?
Er tro.
Vi tvang ham bort fra tronen for det.
De sier at han tilbringer sin tid i tårnet nå.
Landsforvist i sitt eget rike.
Der.
Hva er dette?
Underretning fra en speider, fra et av fiendens fangehull.
Han tegnet dette. For å vise hvor tårnet ligger.
Vent litt. Jeg må være blind.
Ikke noe bumerke.
Det er et kart over Sørlandene.
Det er som Halbrand sa.
Og innskriften?
Den er på svartmålet.
Det står ikke bare om et sted, men om en plan.
En plan for å skape et eget rike,
hvor ondskapen ikke bare ville bestå, men blomstre.
En plan som skulle settes i verk om Morgoth skulle falle...
Av hans etterfølger.
Galadriel.
Det er verre enn jeg forestilte meg.
Da er Sørlandene i alvorlig fare.
Hvis Sauron virkelig har kommet tilbake,
er Sørlandene bare begynnelsen.
Ingen forlater stien.
Og ingen går alene.
Det er riktig.
Ingen forlater stien.
Og ingen går alene.
Ingen forlater stien.
-Kom igjen. -Og ingen går alene.
Ingen forlater stien.
Og ingen går alene.
Ingen forlater stien.
Og ingen går alene.
Ingen forlater stien.
Og ingen går alene.
Ingen forlater stien.
-Så det er ikke bedre. -Og ingen går alene.
Ingen forlater stien.
Og ingen går alene.
Ingen forlater stien.
Vi kan ikke bære vognen uten deg.
Vi kommer til å bli etterlatt.
Ingen Brennifot har noen gang blitt etterlatt.
Etter at jeg mistet Rose...
...føltes det som om hjulene løsnet under meg.
Og så så jeg deg i gresset.
Her i denne lysningen.
Du var så vakker den dagen.
Og i det øyeblikket
visste jeg at jeg ville bli gammel med deg, Marigull.
Vi når frem til Skogholtet.
Alle sammen?
Alle sammen.
Hvordan?
Jeg holder meg forrest i følget.
Og vi har Nori.
Nei! Når den jenta setter seg noe fore,
kan ingenting stoppe henne.
Legger du en labb på den boka,
vil Sadok bruke huden din til de neste sidene.
Har du en bedre idé? Vandringen starter i morgen.
Om du vil hjelpe ham finne de stjernene,
er den boka vårt beste håp.
Jeg vil ikke hjelpe ham.
Han er en bråsint kjempe som noen ganger dreper ildfluer.
Et uhell.
Jeg synes det fornuftige er å gi ham mat,
vise ham veien til nærmeste menneskeby og si farvel.
-Det er ikke der han hører hjemme. -Så hvor?
-Det er det jeg prøver å finne ut. -Hvorfor er det ditt problem?
Hvorfor våge mer for ham enn du allerede har gjort?
Det er hodefornuft og hjertefornuft.
Det er sunn fornuft og tull.
Er du tom for den første, kan du få låne litt av min.
Jeg vil heller låne noen stjernekart fra den boka.
Du skal hjelpe meg. Eller vil du heller at jeg sier til Malva
det var du som la ildurt i tåkremen hennes?
Jeg skal holde vakt.
Gå.
Skal du ikke holde talen din nå, herr Huland?
Jo visst. Jeg må hente den fra vognen.
God idé. Gjør det. Hent den fra vognen!
"Spreke bein og fulle vogner"?
Nei...
"Fulle vogner og fullere mager".
Herr Huland!
Hva er det nå?
Nei, det er bare det at alle venter.
Går det bra?
Ja, ja. Nesten ferdig.
Hvor mye har du igjen?
Bare litt igjen?
Bare si til dem at jeg nesten er klar.
Ja. Nei! Jeg mener jo...
Jeg går og sier det til dem med det samme.
Ro deg ned og ta litt kastanjepai.
Merkelig jente, det der.
Behagelige og ærverdige hærfoter.
Nok en årstid har gått i denne glennen,
og etterlatt oss med fulle vogner og fullere mager.
Noen fullere enn andre, om sant skal sies.
Hva annet...
Månen er veldig full,
så pass på hvor dere fjaser og tuller etterpå.
Hele leiren vil se det. Og det er det ingen som ønsker.
Jeg bare spøker.
Og nå, før vi begynner vår neste reise,
minnes vi de fra tidligere vandringer
-som ikke kom frem. -Hør, hør.
Og skulle det samme hende noen hærfot på denne vandringen,
skal de på samme vis bæres med oss
i våre hjerter og i våre minner.
I livet kunne vi ikke vente på dem.
Men her, nå, tar vi inn i vår krets...
Mikkel Glimeple.
Stengt inne av snø på fjellovergangen.
Vi venter på deg.
Helle Strunkleggen.
Røllik Strunkleggen.
Rem, Velje,
Linfrø Strunkleggen.
Tatt av ras en regntung vinterdag.
Vi venter på dere.
Liljeblom Huland.
Ulver.
-Vi venter på deg. -Vi venter på deg.
Druda Romlebom. Hun spiste de solgule bærene.
Vi venter på deg.
Blovo Buttelbukk.
Bier.
Vi elsket ham alle, men han var en tosk.
Vi venter på deg.
Mor Hamle. Lagde en skulptur...
Vi venter på deg.
Nori?
Du har løyet, stjålet,
brakt en farlig fremmed inn blant oss.
Og hun løy.
-Det har han alt sagt. -Men det gjorde hun.
Nei, han hadde gått seg vill og var skadet.
Hva skulle jeg gjøre? Etterlate ham der?
Sadok, du må innrømme at det er ganske uvanlig.
Har du noen gang hørt om vesener som falt fra stjernene?
Jeg har hørt om vesener som ble til stjerner.
Aldri omvendt.
Det er urovekkende.
Men hva med stjernene på den siden?
Hva står det at de betyr?
Ingenting. Sidene er oppbrent. Hvorfor leste du dem ikke?
Jeg trodde vi fikk tid senere.
Hvem er "vi"?
Ingen. Bare meg. Han er min venn.
Vi trenger ikke venner, jente.
Vi trenger å overleve.
Uten venner, hva overlever vi for?
"Flinke små hærfoter, hold dere til stien, flykt fra all fare",
himmelen forby at vi utforsker noe nytt!
Elanor Kellamark Brennifot!
Vår levemåte har holdt oss i live i tusen år.
Våre lover er klare.
Enhver hærfot som bryter dem, utstøtes fra vandringen.
Våre lover er klare, ja. Men...
Frøken Brennifot er ung.
Hun har like mye hår igjen å få på tærne som vett mellom ørene.
I morgen reiser vi som planlagt.
Og Brennifot-vognen vil være med oss.
Bakerst.
-Bakerst? -Bakerst.
Vent en solrand nå, Sadok.
Vi må snakke om dette.
Mener du bakerst bakerst eller i midten bakerst?
Jeg mener bakerst.
Du kunne like godt ha listet oss opp blant de etterlatte.
Han kom til oss av en grunn.
Ærlig talt, Nori.
Ser du en skjebne i dette?
Tror du at stjernene steg ned og berørte deg, eller hva?
Synes du at du er spesiell? Du er bare et barn.
Jeg vet at jeg ikke er spesiell.
Jeg vet at jeg bare er en liten hærfot i den store, vide verden.
Men han er spesiell.
Jeg kan føle det.
Kjære jenta mi.
Hjertet ditt har alltid vært som din fars.
Men den høyeste blomsten blir plukket.
Det er på tide å pakke.
Å nei!
-Du skal dø, dronning! -Å nei!
-Å nei! Galadriel! -Jeg slår deg ned.
Nei!
Ta den!
Galadriel?
Galadriel? Orkenes svøpe?
Samme hva hun er svøpe for. Hva gjør hun i Númenor?
Venter på et skip til Midgard.
Dronningregenten gav meg kapteins rang for å holde oppsyn med henne.
Forfremmet Míriel deg for å bringe en alv?
Hvem får eskortere henne tilbake?
Vil du bli forfremmet, kadett?
Ni dager til Havprøven.
-Fortell ham det. -Klar?
Jeg er redd våre nordlige slektninger har tatt seg friheten
å invitere seg selv til en avskjedsfest for deg.
-Det er vel i orden? -Jeg tenkte å utsette det.
-Utsette? -Bare noen måneder, kanskje.
Visste du om dette?
Jeg hører på ham av og til, så ja, jeg hadde mine mistanker.
Du gadd ikke fortelle meg det?
-Jeg bare tenker på det. -Jeg snakket til Eärien.
Jeg har hatt mye å gjøre i det siste.
Er dette så tragisk? Anárion sa at du utsatte to ganger...
Hva har broren din med dette å gjøre?
-Ingenting. -Tja, litt mer enn ingenting.
Takk.
Gode guder.
Som jeg fortalte ham:
Det er ingenting for oss på vestkysten.
Fortiden er død.
Enten går vi videre, eller så dør vi med den.
Tror du det var lett å overbevise riggmesteren om at du klarer det?
Ba ikke om det.
Jo, da du fikk trøbbel med dronningens vakter.
-De startet det! -Kastet ut av hestetreningen.
Var ikke min feil!
-Isil har rett, det var ikke... -Jeg snakket ikke til deg!
-Unnskyld meg, kaptein. -Hva er det?
En beskjed til din datter, Eärien.
Jeg vet at du er i tvil.
Men kan du ikke stole på at jeg alltid ønsker det beste for deg?
Den våte delen av denne verden har en måte å helbrede selv de dypeste sår på.
Slik den helbredet dine?
Om ni dager, når Havprøven begynner og det skipet legger ut,
skal du være om bord.
-Far. -Hva er det?
Jeg ble lærling.
Jeg har blitt tatt opp i byggmesterlauget.
Hvordan? Jeg trodde lauget aldri forandret mening.
Isildur overtalte meg til å søke på nytt.
Overtalte Isildur deg?
Hvordan går det med jakten på fred?
Bedre enn forventet.
Hva skjedde?
Strid om en kvinne.
Halbrand.
Ikke begynn.
Du hører ikke hjemme på denne øya.
Hvis det er en av oss som ikke hører hjemme her, alv, er det deg.
Jeg er ikke så sikker på det lenger.
Men én ting er jeg nå sikker på.
Du er mer enn du hevder.
Jeg fant denne i Kunnskapens hall.
Pussig. Jeg fant denne på en død mann.
Syntes mønsteret kledde meg.
For mange tideverv siden
samlet en mann som bar det merket
de spredte stammene i Sørlandene under ett banner.
Det samme banneret som kunne samle dem igjen i dag.
Mot ondskapen som nå truer landene deres.
Dine land, Halbrand.
Folket ditt har ingen konge, for du er ham.
Merkelig ting å si til en mann i et bur.
Et bur du har havnet i fordi du ikke trives i allmuens filler.
Og rustningen som burde hvile på skuldrene dine,
tynger din sjel.
Vær forsiktig, alv.
Den som arver dette merket, arver mer enn adelskap.
For det var hans forfar som sverget troskap til Morgoth.
Jeg er ikke helten du søker.
For det var min slekt som tapte krigen.
Og det var min som startet den.
Vårt møte var ikke tilfeldig.
Ikke skjebnen eller lagnaden
eller andre ord menn bruker om krefter
de ikke forstår.
Vårt møte sprang ut av noe større.
Du må se det.
Alt jeg ser, er en alv som ikke vil legge ned sverdet.
Bli med meg til Midgard.
Og sammen skal vi forløse slektene våre.
Hvordan da?
Du sitter fast på denne øya.
Og du mangler fortsatt en hær.
Det er i ferd med å endre seg.
Det er her, far.
Øyeblikket vi fryktet.
Alven har kommet.
Av sted med oss! Skyv!
Fortsett, Valmue, du sakker akterut.
Bare gi meg et øyeblikk til å få pusten tilbake.
Tilbake!
Hei...
Venn.
Der har vi det.
Slik holder vi følge med de andre, alle sammen.
Han hjelper oss, og vi hjelper ham.
Kan vi, mamma? Kan vi ta ham med?
Slipp vargen!
Frigjør deg selv!
Arondir!
Háno!
Nei!
Vent!
Ta ham med til Adar.
Adar!
Tekst: Fredrik Lingaas
Kreativ leder Heidi Rabbevåg